Caere
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/87/Etruscan_civilization_map.png/220px-Etruscan_civilization_map.png)
Caere (římský název) označuje zaniklé etruské město ve středoitalském regionu Lazio, původně ležící na jihu Etrurie, přibližně 50–60 km severozápadně od Říma. Dochovalo se jako rozsáhlá starověká etrusko-římská archeologická lokalita v sousedství současného italského města Cerveteri (latinsky Caere Vetus).
Názvy
[editovat | editovat zdroj]Etruskové své město označovali Cisra, Chaire nebo Chaisre[1], Řekové Agylla, Římané Caere a Italové Cerveteri.
Poloha
[editovat | editovat zdroj]Město bylo založeno v úrodné krajině, na plošině z vápencového tufu, ve výšce kolem 80 metrů nad Tyrhénským mořem. Obtékaly je řeky Mola a Manganello, které asi po 8 kilometrech ústily do moře. Oblast je světoznámá díky rozsáhlé archeologické lokalitě se třemi etruskými nekropolemi.
Historie
[editovat | editovat zdroj]Podle legendy zaznamenané dějepiscem Hérodotem založili sídlo při své invazi řečtí thesálští útočníci. Proti nim bojovali Tyrhénci (tj. Etruskové), kteří se spojili s Kartaginci v úspěšné bitvě proti Fókajcům v Sardinském moři (asi roku 535 př. n. l.). Navzdory svému spojenectví s Tarquinií získalo Caere v roce 353 př. n. l. za vojenskou pomoc proti Galům statut svobodného římského města s plnoprávnými občany (statut se latinsky označoval Civitas sine suffragio). Blahobyt města plynul z jeho úspěšného hospodářství, v němž byly důležité příjmy z rudných dolů v pohoří Tolfa.[2] Koncem 3. století př. n. l. (roku 293 nebo 273) Římané potlačili vzpouru Etrusků a zbavili Caere nezávislosti. Strategicky důležitou polovinu jejího území podél pobřeží zabrali pro stavbu čtyř nových kolonií (Fregenae, Alsium, Pyrgi a Castrum Novum). Tak v římské císařské době došlo k úpadku někdejší etruské metropole na úroveň vesnice, jak popsal řecký historik a zeměpisec Strabón.
Archeologická lokalita
[editovat | editovat zdroj]Ze starověkého města je známo nejméně šest chrámů, z nichž dva byly vykopány: první takzvaný chrám Manganellona byl zjištěn na severním hřebenu lokality, druhý je chrám bohyně Héry, podle dochovaných malovaných nápisů jej navštěvovali řečtí obchodníci. První vykopávky se uskutečnily již v počátcích archeologie kolem poloviny 18. století a odhalily rozsáhlé římské budovy: divadlo, sloupový portikus a Augusteum (nyní zasypané). Některé úseky římských městských hradeb a staveb ze 4. století př. n. l. jsou dodnes patrné a volně přístupné. Zmapování uliční sítě města a dalších staveb probíhá pomocí geofyzikálních metod od 90. let 20. století dosud. Nejvýraznějšími etruskými stavbami v lokalitě jsou postupně budovaná tři pohřebiště s mohylami, stavěnými z kamenných kvádrů, krytými hliněným náspem, s vnitřními prostorami a chodbami. Nejbohatší poklady byly ukryty v nich. Jsou to:
- Banditaccia – největší, nejvýše položený vrch v severozápadní části města, mohyly Tumulos, artefakty z doby 700–300 př. n. l.,
- Monte Abatone –
- Sorbo – leží na svahu stejnojmenného kopce
- Poklad etruských šperků V mohylách byla dosud identifikována desítka hrobek. Hrobky mají výraznou malovanou výzdobu a podle malovaných nápisů byly nazvány. Zatím nejvýznamnější nálezový soubor zlatých šperků pochází z hrobky Regolini-Galassi z 1. poloviny 7. století př. n. l., posloužil jako inspirace tvůrcům v období neoklasicismu a ve viktoriánské Anglii, např. římskému šperkaři Fortunatovi Piovi Castellanimu a jeho synům.
Galerie
[editovat | editovat zdroj]-
Banditaccia, mohyla Tumulos
-
mohyla Tumulos
-
Banditaccia, interiér mohyly
-
vchod do hrobky
-
Šperky z hrobky Regolini-Galassi, 675-650 př. n. l.
-
Váza s malbou Hérakla s cerberem
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Jan BOUZEK: Etruskové, jiní než všechny ostatní národy. Karolinum Praha 2003, s. 177-178
- Jan Burian, Bohumila Mouchová: Záhadní Etruskové. Mladá fronta Praha 1974