Lockheed Martin X-35
Lockheed Martin X-35 | |
---|---|
![]() X-35B nad základnou Edwards | |
Určení | demonstrátor víceúčelového bojového letounu |
Původ | ![]() |
Výrobce | Lockheed Martin |
Konstruktérská skupina | Skunk Works |
První let | 24. října 2000[1] |
Charakter | vyřazen |
Uživatel | DARPA |
Vyrobeno kusů | 2 |
Varianty | X-35A X-35B |
Další vývoj | Lockheed Martin F-35 Lightning II |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Lockheed Martin X-35 vznikl díky vyhlášení programu na nový víceúčelový bojový letoun s vlastnostmi stealth Joint Strike Fighter (JSF), který by uspokojil potřeby USAF, US Navy, USMC. Zájem o nový víceúčelový letoun projevovala také RAF[2] a Royal Navy.[3][4] Kromě letounu s klasickým vzletem (CTOL) vznikl přestavbou demonstrátor, který byl určen pro předvedení schopností krátkého vzletu a svislého přistání (STOVL) a také byl vyroben demonstrátor, který byl určen pro potřeby námořního letectva.
Společnost Lockheed Martin, která letoun navrhla vycházela z projektu F-22.[5] Konkurentem v programu JSF byl pro Lockheed Martin letoun X-32 od společnosti Boeing. Vítězem se stal letoun X-35, který pokročil do sériové výroby jako F-35 Lightning II.[6]
Vývoj
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/6/66/Oldjsflogo.jpg)
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/X-35A_1.jpg/220px-X-35A_1.jpg)
DARPA spustila v roce 1993 program Common Affordable Lightweight Fighter (CALF), který navázal na projekt ASTOVL, což byl projekt pokročilého letounu se schopností krátkého vzletu a vertikálního přistání STOVL na němž DARPA spolupracovala s britským ministerstvem obrany v průběhu 80. let 20. století.[7][8] Program CALF byl cílen na nalezení STOVL letounu pro americkou námořní pěchotu a letounu s konvenčním vzletem pro americké letectvo.[7]
Přibližně ve stejné době se rozběhl program Joint Advanced Strike Technology (JAST), který se později spolu s programem CALF sloučil do jednoho programu Joint Strike Fighter, jehož cílem mělo být vyvinutí letounu se schopnostmi stealth, který by nahradil lehké stíhací a útočné letouny, včetně letounů F-16 Fighting Falcon, F/A-18 Hornet i letouny se schopností krátkého vzletu a vertikálního přistání STOVL AV-8B Harrier II.
V listopadu roku 1996 byl společnostem Lockheed Martin a Boeing přidělen kontrakt na stavby demonstrátorů, které měly prověřit koncepci. Lockheed Martin získal pro letoun označení X-35.[1] Na rozdíl od předchozích projektů byl v programu JSF jiný způsob financování. Společnosti Lockheed Martin i Boeing získaly každá po 750 miliónech USD na vývoj a výrobu dvou demonstrátorů a na jeho vývoj bylo zakázáno využít vlastní financování firmy.[9][10] Cílem tohoto opatření mělo být snížení nákladů na výrobu a zabránit případnému bankrotu těchto společností při jejich snaze o výhru v soutěži.[9]
X-35 byl navržen skupinou Skunk Works.[11][12] Jeho varianta X-35A uskutečnila svůj první let 24. října 2000.[1][13]
Po zkoušení letového programu X-35A byl letoun přestavěn na variantu X-35B, která byla určena pro testování koncepce letounu se schopností krátkého vzletu a svislého přistání. X-35B byl podle tvrzení společnosti Lockheed Martin prvním letounem, který zvládl dosáhnout krátkého vzletu, vodorovného nadzvukového letu, který zakončil vertikálním přistáním během jednoho letu.[pozn. 1][15] Program letových zkoušek X-35B trval od 23. června 2001 do 6. srpna 2001.[15] Verze X-35C absolvovala svůj první let 16. prosince 2000 a poslední let 10. března 2001.[1][16]
Vítězem programu JSF se nakonec stal 26. října 2001 letoun X-35, z něhož vzešel víceúčelový stíhací letoun F-35.[1]
Za řešení pohonné jednotky Pratt & Whitney JSF119-PW-611 určené pro variantu X-35B, která kombinuje dmychadlo poháněné hřídelí od dvouproudového motoru, který je vybaven vektorovatelným vyústěním a systémem ventilů, které vedou do křídel a podílejí se na stabilitě řízení letounu v nízkých rychlostech byla udělena cena Collier Trophy za rok 2001.[15][17]
F-35 Lightning II
[editovat | editovat zdroj]Po vyhlášení vítěze JSF, překročil program do fáze SDD během níž se plánovala výroba 22 testovacích letounů (14 pro letové zkoušky, 8 pro pozemní testy) do roku 2008.[1] První sériový letoun určený k testování byl vyroben již v únoru 2006.[18] Produkční verze letounu F-35 dostala 7. července 2006 oficiální pojmenování F-35 Lightning II.[15]
Muzejní exponáty
[editovat | editovat zdroj]- X-35B – Umístěn v Národním leteckém a kosmickém muzeu Steven F. Udvar-Hazy Center ve Virginii. Spolu s pohonnou jednotkou Pratt & Whitney 119-PW-611[15]
- X-35C – Nachází se ve venkovní expozici leteckého námořního muzea v Patuxent River.[16]
Varianty
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fb/Lockheed_Martin_X-35B_STOVL_%E2%80%98301%E2%80%99.jpg/220px-Lockheed_Martin_X-35B_STOVL_%E2%80%98301%E2%80%99.jpg)
- X-35A – CTOL varianta letadla. Letoun této varianty absolvoval 27 zkušebních letů.[1]
- X-35B – STOVL varianta letounu. Vznikl přestavbou verze X-35A. Letoun byl vybaven dmychadlem, umístěným za kokpitem, a vektorováním tahu motoru. Dmychadlo bylo poháněno pomocí hřídele, kterou roztáčel proudový motor. Verze X-35B uskutečnila 39 zkušebních letů.[1]
- X-35C – Verze určená pro námořnictvo s větším křídlem a řídícími plochami a zesílenou vnitřní konstrukcí a schopností nést více paliva.[1] Tato varianta absolvovala 73 zkušebních letů.[1][16]
Specifikace (X-35A)
[editovat | editovat zdroj]Technické údaje
[editovat | editovat zdroj]- Posádka: 1 pilot
- Rozpětí: 10 m
- Délka: 15,4 m
- Výška: 4,1 m
- Nosná plocha: 42 m²
- Prázdná hmotnost: 12 020 kg
- Max. vzletová hmotnost : 22 680 kg
- Pohonná jednotka: 1x dvouproudový motor JSF119-PW-611 s tahem 110 kN, s přídavným spalováním až 180 kN
Výkony
[editovat | editovat zdroj]- Maximální rychlost: Mach 1,5
- Dolet: 2 200 km
- Dostup: 15 000 m
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Německý letoun EWR VJ 101C, francouzský Dassault Mirage IIIV a sovětský Jakovlev Jak-141 prokázaly schopnosti vertikálního vzletu a dosažení nadzvukové rychlosti.[14]
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d e f g h i j JENKINS, Dennis R.; LANDIS, Tony; MILLER, Jay. AMERICAN X-VEHICLES Centennial of Flight Edition SP-2003-4531 An Inventory—X-1 to X-50 [online]. Washington, DC: NASA, 2003-06 [cit. 2021-04-09]. Dostupné online. ISBN 978-1493699971. (angličtina)
- ↑ DONALD, David. Kapesní encyklopedie Vojenská letadla. [s.l.]: Ottovo nakladatelství s.r.o., 2001. ISBN 80-7181-701-5. S. 40.
- ↑ BUSHELL, Kenneth W. Jet and Gas Turbine Engines;VI.D Joint Strike Fighter (JSF) [online]. ScienceDirect, 2003 [cit. 2022-02-12]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2022-02-12. (anglicky)
- ↑ Joint Strike Fighter (JSF) [online]. Global Security [cit. 2022-02-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Kapesní encyklopedie Vojenská letadla., s. 101.
- ↑ TINGLEY, Brett. X-32's Test Pilot On Why It Lost To What Became The F-35. The Drive [online]. 2022-02-04 [cit. 2023-06-22]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b www.darpa.mil [online]. [cit. 2023-06-24]. Dostupné online.
- ↑ EPISKOPOS, Mark. This Stealth Fighter May Be Ugly, But the X-32 Nearly Was the F-35. The National Interest [online]. 2021-08-15 [cit. 2023-06-24]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b PETRESCU, Relly Victoria Virgil. About Boeing X-32 [online]. 2019-03-08, rev. 2019-03-16 [cit. 2023-07-30]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ X-32 meets JSF compliance target [online]. Flightglobal, 1999-03-03 [cit. 2023-07-30]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ 80 Years of Lockheed Martin Skunk Works® Innovation [online]. [cit. 2023-09-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ROBLIN, Sebastien. Skunkworks: The Organization Behind the Stealth F-22, F-35, F-117 the U-2 and More? [online]. 2021-06-26 [cit. 2023-09-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Lockheed-Martin X-35A first flight [online]. USAF [cit. 2023-09-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FULGHUM, David A. JSF competitors claim test coups. S. 26–27. Aviation Week & Space Technology [online]. 2001-08-06 [cit. 2023-09-23]. Roč. 155, čís. 6, s. 26–27. (anglicky)
- ↑ a b c d e Lockheed Martin X-35B STOVL [online]. National air and space museum [cit. 2023-09-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c X-35C Moves [online]. Code One Magazine, 2015-12-01 [cit. 2023-09-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Propulsion System in Lockheed Martin Joint Strike Fighter Wins Collier Trophy [online]. lockheedmartins, 2011-05-25 [cit. 2023-09-23]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-05-25. (anglicky)
- ↑ HOLLENBECK, Jeff. F-16.net - The ultimate F-16, F-35 and F-22 reference [online]. 2006-02-23 [cit. 2023-09-23]. Dostupné online. (anglicky)
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- DONALD, David. Kapesní encyklopedie Vojenská letadla. [s.l.]: Ottovo nakladatelství s.r.o., 2002. 192 s. ISBN 80-7181-701-5. Kapitola Lockheed Martin X-35, s. 101.
- FOJTÍK, Jakub. Boeing X-32 – neúspěšný protivník F-35. ATM. 2022, roč. 54, čís. 5, s. 74–76. ISSN 18802-4823.
- JENKINS, Dennis R.; LANDIS, Tony; MILLER, Jay. AMERICAN X-VEHICLES Centennial of Flight Edition SP-2003-4531 An Inventory—X-1 to X-50 [online]. Washington, DC: NASA, 2003-06 [cit. 2021-04-09]. Dostupné online. ISBN 978-1493699971. (angličtina)
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Lockheed Martin X-35 na Wikimedia Commons