Serval
![]() | |
---|---|
![]() Serval | |
Stupeň ohrožení podle IUCN | |
![]() málo dotčený[1] | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | živočichové (Animalia) |
Kmen | strunatci (Chordata) |
Podkmen | obratlovci (Vertebrata) |
Třída | savci (Mammalia) |
Řád | šelmy (Carnivora) |
Čeleď | kočkovití (Felidae) |
Podčeleď | malé kočky (Felinae) |
Rod | Leptailurus Severtzov, 1858 |
Binomické jméno | |
Leptailurus serval (Schreber, 1776) | |
![]() Areál rozšíření
areál rozšíření servala tmavě zelená – současné rozšíření světle zelená – oblast, kde byl serval vyhuben | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Serval stepní či pouze serval (Leptailurus serval, dříve Caracal serval) je africká kočkovitá šelma. Řadí se do podčeledi malých koček a vyznačuje se žlutavým, černě skvrnitým kožichem a vysokým, štíhlým tělem. Dokáže vysoko skákat a rychle běhat na krátkou vzdálenost. Loví především malé hlodavce a ptáky. Podle norem Mezinárodního svazu ochrany přírody jde o druh málo dotčený.
Taxonomie a popis
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/Serval-Katze.jpg/260px-Serval-Katze.jpg)
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/30/Jumping_Serval.jpg/220px-Jumping_Serval.jpg)
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/06/WhiteServalPharaoh.jpg/260px-WhiteServalPharaoh.jpg)
Serval je v současnosti považován za jediný druh rodu Leptailurus. Je však úzce spřízněn s karakalem a kočkou zlatou, do jejichž rodu Caracal bývá někdy řazen. Nicméně taxonomické zařazení se stále zkoumá.[2] Pojmenování serval vychází z portugalštiny a znamená „rys“. Rodové jméno Leptailurus pochází z řečtiny a znamená „úžasně mrštný“.[3]
Je to vysoké a štíhlé zvíře, které se podobá psovi s hlavou kočky. Má velké, na konci zakulacené uši a kožešinu téměř stejně barevnou jako gepard štíhlý. Vysoké nohy, relativně nejdelší ze všech kočkovitých šelem, mu umožňují lehce se pohybovat ve vysoké trávě savany. Zbarvení je krémové či nažloutlé s černými puntíky, existuje však i černá melanická forma. Černě zbarvení jedinci se vyskytují hlavně v horských oblastech Keni a Etiopie ve výškách okolo 2500 m n. m.[4] Byli však spatřeni i v nížinách. Účel černé barvy u mnoha kočkovitých druhů nebyl dosud uspokojivě vysvětlen.[5] Délka těla se pohybuje v rozmezí 59–92 cm, délka ocasu 20–38 cm. Hmotnost osciluje mezi 7–18 kg. V kohoutku měří okolo 56–60 cm. Postavou je podobný karakalovi, ale je vyšší a štíhlejší při zhruba stejné hmotnosti. Pohlavní dimorfismus není nijak výrazný, samci jsou poněkud větší.[4][6]
Rozšíření a biotop
[editovat | editovat zdroj]Žije pouze v Africe, přičemž téměř výhradně jižně od Sahary, většinou pak jižně od Sahelu. Malá zbytková populace přežívá možná i v Maroku. V Alžírsku byl zřejmě vyhuben, do Tuniska naopak reintrodukován (Národní park Feijda).[2] Je rozšířen na území savan, stepí, lesostepí a v horských oblastech (až do výšky 3800 m n. m.). Část jeho areálu se nachází i na okrajích tropických deštných lesů. Vyhýbá se suchým polopouštním i pouštním oblastem a rozsáhlým komplexům deštných pralesů. Jeho výskyt je vázán na zdroje vody a alespoň částečně travnatou krajinu.[2][4]
Biologie
[editovat | editovat zdroj]Serval je poněkud netypicky stavěná kočka. Jeho vysoká a štíhlá postava je přizpůsobená k skákání a rychlému běhu ve vysoké trávě. Dokáže vyvinout rychlost až 73 km/h, což však využívá jen na krátkou vzdálenost.[7] Rovněž šplhá dobře po stromech, ale tuto činnost nijak zvlášť nevyhledává, na rozdíl například od levhartů. Voda (ne příliš hluboká) mu nevadí, rád se koupe a „rybaří“.[4] Síla stisku jeho čelistí je přibližně třikrát vyšší než u kočky domácí (172 vs. 56 Newtonů v tzv. BFQ – „bite force quotient“), což rozšiřuje jeho možnosti při usmrcování větší kořisti.[6]
Potrava
[editovat | editovat zdroj]Živí se převážně malými savci. 90 % jeho kořisti tvoří zvířata lehčí než 200 gramů. Jedná se především o různé myši (např. myš lamelozubá, myš pruhovaná), krysy (např. krysa mnohobradavková, krysa bažinná), pískomily, bělozubky, rypoše a zemní veverky. Málokdy napadá živočichy velikosti zajíce nebo dokonce větší, čímž se poněkud odlišuje od karakala, který běžně loví i menší antilopy a gazely. Jeho další potravou jsou ptáci (od pěvců až po ptáky velikosti čápa), ještěrky, ryby, žáby, hmyz (a to zejména kobylky). Stravu doplňuje trávou (zřejmě mu pomáhá trávit a vyvrhovat) a plody ovocných keřů a stromů (banány, avokáda).[4][2][6][8][3][9]
Taktika lovu
[editovat | editovat zdroj]Když serval vystopuje kořist, obvykle za šera či v noci a za pomoci sluchu, exceluje svým uměním chytit ji prudkým skokem. Skáče až do vzdálenosti 4 m a do výšky 2–3 m a je tak mistrovsky vybaven pro lov malých i větších opeřenců. Oběti se zmocní předními tlapami, jimiž ji následně tluče, případně ji okamžitě zakousne. Tímto způsobem chytá především drobné hlodavce, plazy a ptáky.[7] Důvodem této taktiky je to, že malé živočichy je obtížné pronásledovat v husté trávě. Různí hlodavci mají v podrostu vyhloubené chodbičky, jimiž dokáží rychle běhat a kličkovat. Serval jim v tomto obvykle nestačí a tak většinou volí jinou metodu, kterou je právě skok. Lokalizovat oběť mu pomáhá vynikající sluch.[10] Je však zajímavé, že stejnou techniku může použít i na větší kořist, ačkoliv tu napadá jen vzácně. Byl pozorován, že tímto způsobem zaútočil na sedmi kilogramového koloucha gazely Thomsonovy. Pokud se vyhlédnutá oběť nachází pod zemí, serval ji vyhrabe a pak zabije. Své nohy dokáže využít i jako jakési háky, jimiž prohledává dutiny a nory. Jeho úspěšnost lovu je ve srovnání s ostatními kočkami vysoká a dosahuje téměř 50 %.[4][6] S živou kořistí si rád hraje, dává jí možnost utéct a znovu ji chytá.[3]
Chování a rozmnožování
[editovat | editovat zdroj]Serval je aktivní převážně ráno, večer a v noci, nicméně preference části dne se může lišit od oblasti k oblasti a záviset na přítomnosti jiných predátorů a člověka.[4] Žije samotářsky jako téměř všechny kočkovité šelmy, i když samice jsou v teritoriích samců trpěny. Velikost teritoria kolísá od 2 do více než 30 km². Území si značkují močí, trusem, drásáním kůry a hrabáním zeminy.[4][3]
Páření může probíhat celoročně. Po průměrně 65–75 dnech březosti se rodí přibližně 1–4 mláďata (nejčastěji 2). Samice rodí v husté vegetaci nebo v opuštěném doupěti jiného zvířete. Po narození váží mláďata asi 250 gramů a 9–13 dní jsou slepá. Zhruba po 6 měsících jsou schopna lovu a od jednoho do jednoho a půl roku se osamostatní. Mladé samičky mohou s matkou zůstat o něco déle než samci. Samice mohou ve volné přírodě za určitých okolností stihnout dva vrhy ročně, v zajetí, pokud jim jsou mláďata rychle odebrána, i čtyři. Sexuálně zralí jsou servalové po dosažení jednoho a půl roku. V divočině se dožívají v průměru okolo 10 let (nejvíce 12), v zajetí i přes 20.[4][3][9]
Predace, kompetice
[editovat | editovat zdroj]Potenciálními nepřáteli servalů jsou jakékoliv větší africké šelmy, především hyeny, psi hyenovití, levharti a lvi. Když serval zaregistruje nepřítele, přikrčí se a vyčkává. Pokud se nebezpečí přiblíží, prudce vyrazí a rychlým během a skoky zmizí pryč. Je-li pronásledován vytrvalými běžci, zvláště psy, snaží se najít útočiště na stromě.[2][4][6] Hlavním potravním konkurentem servala je karakal, který bývá na sdílených teritoriích zřejmě úspěšnější.[3]
Hrozby a ochrana
[editovat | editovat zdroj]Na jih od Sahelu je serval stále poměrně hojný, i když jeho stavy ubývají. Hlavním nebezpečím je ztráta životního prostředí (např. vypalování podrostů), degradace vodních zdrojů a rozšiřování pastvin pro dobytek, jenž je následně nadměrně spásá. Dalším nebezpečím je lov pro kožešinu, pro sport nebo proto, že je farmáři považován za nebezpečí pro drůbež.[2][4] Býval často loven i kvůli masu, které je v Africe bráno jako pochoutka.[11] Serval je chráněn v některých státech plošně, jiné uplatňují částečný zákaz lovu a někde požívá ochranu jen v rezervacích.[2]
Paraziti, nemoci
[editovat | editovat zdroj]Typickými ektoparazity jsou klíšťata, endoparazity tasemnice a škrkavky. Nemoci zahrnují například rhinotrachetis virus, calcivirus, panleucopenia virus a vzteklinu.[6][9]
Vztahy s člověkem
[editovat | editovat zdroj]Servalové bývají často chování v zajetí a pokud jsou odebráni v mládí, snadno zkrotnou. I přesto mohou být nebezpeční, především pro malé děti. Bylo zaznamenáno několik případů napadení a vážného zranění dětí, ale žádný známý fatální případ neexistuje.[6] Pokud se do zajetí dostane původně divoký jedinec, bývá velmi nevrlý a připravený kdykoliv zasadit ránu tlapou.[11]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ The IUCN Red List of Threatened Species 2022.2. 9. prosince 2022. Dostupné online. [cit. 2023-01-02].
- ↑ a b c d e f g THIEL, C. "Leptailurus serval" [online]. IUCN Red List of Threatened Species, 2015 [cit. 2016-02-21]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e f San Diego ZOO Library: Serval (Leptailurus serval) Fact Sheet, 2010
- ↑ a b c d e f g h i j k SUNQUIST, Mel; SUNQUIST, Fiona. Wild Cats of the World. Chicago, London: University of Chicago Press, 2002. Dostupné online. S. 142-151. (anglicky)
- ↑ BOIX, Christian. A rare melanistic serval sighting. Africa Geographic [online]. 2014-07-23 [cit. 2016-02-21]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g MARKULA, Anna; HANNAN-JONES, Martin; CSURHES, Steve. Pest animal risk assessment. Serval: Leptailurus serval. Brisbane: The State of Queensland, Department of Primary Industries and Fisheries, 2009. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Serval Vs. Guinea Fowl (video)
- ↑ RAMESH, Tharmalingam, DOWNS, Colleen T. "Diet of serval (Leptailurus serval) on farmlands in the Drakensberg Midlands, South Africa". Mammalia. November 2014, roč. 79, čís. 4, s. 399–407. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c THIEL, Christine. Ecology and population status of the Serval Leptailurus serval (SCHREBER, 1776) in Zambia. Bonn: Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Fakultät der Rheinischen Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn (Dissertation), 2011. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Království divočiny: Serval, skokan savany (Dokumentární film, Japonsko 2008)
- ↑ a b VÁGNER, Josef. Afrika: život a smrt zvířat. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1987. S. 36–38.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- MARKULA, Anna; HANNAN-JONES, Martin; CSURHES, Steve. Pest animal risk assessment. Serval: Leptailurus serval. Brisbane: The State of Queensland, Department of Primary Industries and Fisheries, 2009. Dostupné online. (anglicky)
- RAMESH, Tharmalingam, DOWNS, Colleen T. "Diet of serval (Leptailurus serval) on farmlands in the Drakensberg Midlands, South Africa". Mammalia. November 2014, roč. 79, čís. 4, s. 399–407. Dostupné online. (anglicky)
- SUNQUIST, Mel; SUNQUIST, Fiona. Wild Cats of the World. Chicago, London: University of Chicago Press, 2002. Dostupné online. S. 142-151. (anglicky)
- THIEL, Christine. Ecology and population status of the Serval Leptailurus serval (SCHREBER, 1776) in Zambia. Bonn: Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Fakultät der Rheinischen Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn (Dissertation), 2011. Dostupné online. (anglicky)
- VÁGNER, Josef. Afrika: život a smrt zvířat. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1987. S. 36–38.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Serval na Wikimedia Commons
Slovníkové heslo serval ve Wikislovníku
- CANNIFF, Tessa. "Leptailurus serval: serval" [online]. Animal Diversity Web, 2011 [cit. 2016-02-21]. Dostupné online. (anglicky)
- THIEL, C. "Leptailurus serval" [online]. IUCN Red List of Threatened Species, 2015 [cit. 2016-02-21]. Dostupné online. (anglicky)
- San Diego ZOO Library: Serval (Leptailurus serval) Fact Sheet, 2010
- SERVAL CATS - Everything You Want To Know (HDW ENTERPRISES & Foothill Felines Bengals/Savannahs)
Filmy
[editovat | editovat zdroj]- Království divočiny: Serval, skokan savany (Dokumentární, Japonsko 2008)