Rustokudos
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f8/Skeleton_1_--_Smart-Servier.png/150px-Skeleton_1_--_Smart-Servier.png)
Rustokudos on eräs tukikudoksen tyyppi.[1] Rustoa esiintyy muun muassa niveltyvien luiden päissä, kylkiluissa, henkitorvessa, selkänikamien välilevyissä, nenässä ja korvissa.[2][3]
Rusto on puolijäykkää kudosta, eli se on taipuisaa mutta säilyttää muotonsa.[2][1] Taipuisuutensa rusto saa kollageenista ja aggrekaanista.[2]
Rustokudoksessa ei ole verisuonia, hermoja eikä imusuonia.[4] Ravinteensa rusto saa muun muassa nivelnesteestä diffuusion kautta.[2]
Rustosolut sijaitsevat ryppäittäin lakuunassa eli tiiviin kapselin sisässä. Rustosolut eivät juurikaan jakaannu, ja rustosolun kyky uudistua vaurioitumisen jälkeen on erittäin rajallinen.[2]
Yksilönkehityksen aikana rustokudos muovaa kehittyvien luiden muodon muodostamalla mallin, joka sitten luutuu.[2]
Ihmisen elimistön rustotyypit ovat lasirusto, kimmorusto ja syyrusto. Rustokudoksen tyyppi määräytyy sen perusteella, millaisia kuormitusvoimia rustoon kohdistuu.[2]
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ a b rustokudos Duodecim Terveyskirjasto. 18.10.2016. Viitattu 27.5.2022.
- ↑ a b c d e f g Yleistä rustosta Solunetti
- ↑ Heikki Hervonen: Kasvavatko nenä ja korvat koko elämän ajan? Helsingin Sanomat. 10.1.2012. Viitattu 27.5.2022.
- ↑ Sjastaad, Hove, Sand: "Physiolgy of Domestic Animals". Scandinavian Veterinary Press, 2003, s. 57.