ääntämys
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]ääntämys (39)
- (fonetiikka) yksilön tai kieliyhteisön tapa ääntää jotakin kieltä, myös yksittäisiä sanoja
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈæːnt̪æmys/
- tavutus: ään‧tä‧mys
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | ääntämys | ääntämykset |
genetiivi | ääntämyksen | ääntämysten ääntämyksien |
partitiivi | ääntämystä | ääntämyksiä |
akkusatiivi | ääntämys; ääntämyksen |
ääntämykset |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | ääntämyksessä | ääntämyksissä |
elatiivi | ääntämyksestä | ääntämyksistä |
illatiivi | ääntämykseen | ääntämyksiin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | ääntämyksellä | ääntämyksillä |
ablatiivi | ääntämykseltä | ääntämyksiltä |
allatiivi | ääntämykselle | ääntämyksille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | ääntämyksenä | ääntämyksinä |
translatiivi | ääntämykseksi | ääntämyksiksi |
abessiivi | ääntämyksettä | ääntämyksittä |
instruktiivi | – | ääntämyksin |
komitatiivi | – | ääntämyksine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | ääntämykse- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
ääntämys- |
Liittyvät sanat
[muokkaa]Aiheesta muualla
[muokkaa]- ääntämys Kielitoimiston sanakirjassa