AEC Routemaster
AEC Routemaster | |
![]() | |
A London Arriva Routemastere 2004-ben | |
![]() | |
Gyártási adatok | |
Gyártó |
|
Gyártásban | 1954–1968 |
Legyártva | 2876 db |
Típus | emeletes busz |
Utasparaméterek | |
Ülőhelyek száma | 57–72 db |
Méretek | |
Hosszúság | 8380–9140 mm |
Szélesség | 2440 mm |
Magasság | 4380 mm |
Tömeg | 7470 kg |
Műszaki adatok | |
Maximális sebesség | 75 km/h |
Motor | AEC AV590 9.6 L AEC AV690 11.3 L Leyland O.600 9.8 L |
Hengerszám | 6 |
Teljesítmény | 86 kW |
Sebességváltó | AEC négysebességes automata/félautomata |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz AEC Routemaster témájú médiaállományokat. |
Az AEC Routemaster orrmotoros emeletes busz. A járművet a London Transport tervezte, és az Associated Equipment Company, valamint a Park Royal Vehicles gyártotta. A prototípust 1954 szeptemberére készítették el, és 1968-ig gyártásban is maradt. A típus jellegzetes elemei voltak a busz elejébe elhelyezett motor, az utastértől elválasztott vezetőállás és a nyitott hátsó peron, melyet a távolsági kivitelben zárható ajtóval láttak el. A hátsó ajtós mellett első ajtós, valamint különleges első ajtós, farmotoros változatokat is gyártottak.
Az első Routemaster 1956. február 8-án állt forgalomba a londoni 2-es busz vonalán,[1][2] és a 2005. december 9-i kivonásukig meghatározó szerepet töltöttek be London közlekedésében.[3] Manapság már csak a 15-ös nosztalgiabusz vonalán lehet rendszeresen találkozni Routemasterekkel.
A legtöbb Routemaster London számára készült, kisebb számban került még a British European Airwayshez és a Northern General Transport Companyhoz.
A Routemaster úttörő formatervének köszönhetően a busz túlélte a leváltására szánt buszokat is, valamint helytállt vidéken és a londoni autóbuszvonalak privatizációja után egyaránt. A felépítése mellett a hátsó nyitott peron is szerepet játszott a fennmaradásában, ugyanis gyorsabb utascserét és a megállóhelyek közötti fel- és leszállást tette lehetővé, azonban balesetveszélyes is volt, és emellett kalauzokat is kellett alkalmazni.
A 2005-ös kivonásának ellenére a Routemaster megőrizte népszerűségét, és mára már brit ikonnak számít,[4] 2006-ban a piros telefonfülke és a londoni metrótérkép mellett a busz is bekerült Nagy-Britannia 10 leghíresebb dizájn-ikonja közé.[5][6] A busz formaterve alapot adott a 2000-es évek végén a New Routemaster megalkotásához.[7]
Tervezés
[szerkesztés]A Routemastert 1947 és 1956 között fejlesztették ki A. M. M. Durran, Colin Curtis és Douglas Scott vezetésével.[8][9] Céljuk egy könnyebb, ezáltal üzemanyag-takarékosabb és könnyebben üzemeltethető autóbusz kifejlesztése volt. Végeredményként egy 64 ülőhelyes autóbuszt kaptak, amely háromnegyed tonnával volt könnyebb, mint az előd 56 ülőhelyes RT széria.[1]
A buszok első feladata a trolibuszok kiváltása, később a régi buszok lecserélése volt. A járművet a London Transport tervezte, a gyártását az Associated Equipment Company és a Park Royal Vehicles végezte.[10]
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7e/Heritage_Routemaster.jpg/220px-Heritage_Routemaster.jpg)
A busz szerkezete könnyű alumíniumból készült, hasonló eljárással, mint amit a repülőgépgyártásban alkalmaztak a második világháború során.[11] A kisebb tömegű szerkezet mellett ekkor használtak először buszon független kerékfelfüggesztést, szervokormányt, automatikus sebességváltót és hidraulikus féket.
A tervezők a hagyományos alvázas helyett önhordó szerkezetet alkalmaztak. Ez azt jelenti, hogy a busz egy első „A” és egy hátsó „B” acélvázból áll, melyeket a busz törzsének alumíniumváza tart egyben. Előbbi tartalmazza a motort, a kormányzást és az első felfüggesztést, míg az utóbbi a hátsó tengelyt és felfüggesztést. A sebességváltót a törzs alá helyezték el, összekötve az elülső motorral és a hátsó meghajtott tengellyel.
Prototípusok
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/25/Routemaster_No._1.jpg/220px-Routemaster_No._1.jpg)
Az első Routemaster buszt 1954 szeptemberében, az Earl's Court Commercial Motor kiállításon mutatták be. Ez a prototípus még hűtőrács nélküli homlokfallal rendelkezett, eltérően a sorozatban gyártott járművektől. A motor hűtésigénye miatt 1956-ban áttervezték a homlokfalat, ekkor került fel a hűtőrács, amit 1957-ben a prototípus is megkapott.[1] A London Transport az első négy példányt 1956 és 1958 között állította forgalomba. A négy buszból kettőt Leyland motorral és egységekkel szereltek fel, melyekből az egyik kísérleti távolsági busz volt.[12]
1961-ben 24 darab hosszabb (27 láb és 6 hüvelyk helyett közel 30 láb, azaz körülbelül 9,12 méter hosszú) kísérleti RML buszt építettek, majd 1965-ben megkezdték a gyártását.[13] 1962-ben elkészítették az első ajtós RMF-t, amelynek az alapját az RML adta.[14] Ezt a buszt a rövidebb RMA-val együtt kiállításokra és bemutató utakra vitték, de egyikre sem érkezett nagyobb számú megrendelés.
1964-ben válaszként a konkurens Leyland és Daimler emeletes buszaira az AEC a Park Royal Vehicles vállalattal összefogva farmotoros buszon kezdett el dolgozni. A prototípussal 1966-ra készültek el, mely 60%-ban azonos alkatrészekből állt, mint az alapmodell, valamint 31,3 láb hosszával a leghosszabb Routemaster lett. Sorozatgyártását 1967-re tervezték. Az első FRM (front-entrance Routemaster, magyarul elsőajtós Routemaster) buszt 1966. július 4-én vette az állományába a London Transport, de menetrend szerinti forgalomba csak 1967. június 26-án állt.[15] Az egyedi tervezésből fakadó sorozatos meghibásodás miatt nem gyártottak további farmotoros Routemastereket, a prototípust 1983-ban vonták ki a forgalomból, majd ezután a London Transport Museum gyűjteményébe került.[16] Beceneve Fruitmaster volt.
Gyártás
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/03/Arriva_South_London_Routemaster_RML2577_%28JJD_577D%29_route_19%2C_10_August_2004.jpg/220px-Arriva_South_London_Routemaster_RML2577_%28JJD_577D%29_route_19%2C_10_August_2004.jpg)
A buszok gépezetét és alkatrészeit az Associated Equipment Company southalli gyárában gyártották, míg a váz építését és a végleges összeszerelést a Park Royal Vehicles üzemében végezték.[10]
A buszok többsége az előírásokban legfeljebb megengedett 27 láb és 6 hüvelyk (8,38 méter) hosszúságúra épült, később a szabályok enyhülésével megjelentek a hosszabb, 29 láb és 11 hüvelyk (9,12 méter) hosszú Routemasterek.[13]
Altípus | Típus | Hossz | Darab | Megjegyzés |
---|---|---|---|---|
RM | alap busz | 27,5 láb (8,4 m) | 2123 | |
RML | hosszított busz | 29,91 láb (9,12 m) | 524 | |
RMC | távolsági busz | 27,5 láb (8,4 m) | 69 | |
RCL | hosszított távolsági busz | 29,91 láb (9,12 m) | 43 | |
RMF | első ajtós busz | 29,91 láb (9,12 m) | 51 | A Northern General Transport Company számára |
RMA | első ajtós busz | 27,5 láb (8,4 m) | 65 | A British European Airways számára |
FRM | első ajtós busz | 31,3 láb (9,5 m) | 1 | Farmotoros |
RM és RML
[szerkesztés]A London Transport összesen 2123 rövidebb és 524 hosszabb Routemastert rendelt. A két kialakítás között csupán annyi volt a különbség, hogy a Routemaster modulos törzsét középen megtoldották egy extra fél ablaknyi széles modullal, nyolc további ülésnek helyet adva, amivel az ülőhelyek száma 64-ről 72-re nőtt.[13] Az RML nevet korábban a Routemaster Leyland azonosításához használták, így a hosszított Routemaster eleinte ER (Extended Routemaster) néven futott.[13] Mindkét típusban külön helyet alakítottak ki a kalauzok számára az emeletre vezető lépcsősor alatt.
RMC és RCL
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/95/Routemaster_RCL_2233.jpg/170px-Routemaster_RCL_2233.jpg)
Az RMC a Routemaster távolsági változata, melyet elsősorban a Green Line vonalain alkalmaztak. A buszt módosított felfüggesztéssel, beltérrel, nyitott peron helyett zárható utasajtóval és nagyobb fokozatkiosztású félautomata sebességváltóval látták el.[17][18] Hosszabb változata az RCL, amely már nagyobb motort is kapott, valamint 57 helyett 65 ülőhelyes volt.[19][20]
RMF és RMA
[szerkesztés]Az RMF és RMA a Routemaster első ajtós változata, melyet elsősorban Londonon kívüli, illetve a repülőtéri vonalakon használták.[14] Az RMC és RCL-hez hasonlóan ezek is zárható ajtót kaptak, itt az utasajtó mellett az emeletre vezető lépcsősor is a busz elejébe került. Bemutatása után csupán a Northern General Transport Company és a British European Airways érdeklődtek a típusok iránt.
Northern General
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/Northern_Routemaster.jpg/220px-Northern_Routemaster.jpg)
A Northern General Transport Company 50 RMF autóbuszt rendelt, amelyekhez később a prototípus is csatlakozott.[14][21] Ez a rendelés azért volt jelentős, mert a Nothern General volt az egyik legnagyobb beruházója a Leyland Atlantean emeletes autóbusznak, és ennek ellenére mégis az AEC autóbuszát választotta.
A Northern számos útvonalat a United Automobile Service-szel közösen üzemeltetett. Utóbbi főként Bristol Lodekka emeletes buszokat üzemeltetett, azonban ezek a buszok csak kisebb teljesítménnyel tudtak futni, míg a Northern RMF buszai megfelelőnek bizonyultak a forgalom számára. Ezek Leyland motort és nagyobb összáttételt kaptak a hosszabb távolságok megtételére.[22] Az alapmodellhez képest eltérő volt a kettő helyett egysávos célfilm, az eltolható ablakok és az osztatlan szélvédő.[23]
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a5/Preserved_Northern_General_Routemaster_bus_2099_%28PCN_762%29%2C_2009_Metrocentre_bus_rally_%284%29.jpg/170px-Preserved_Northern_General_Routemaster_bus_2099_%28PCN_762%29%2C_2009_Metrocentre_bus_rally_%284%29.jpg)
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/RMF27712016.jpg/220px-RMF27712016.jpg)
A buszok piros-krémfehér és pipacspiros fényezésekkel álltak forgalomba.[24][25] A járművezetők körében kedvelt volt a jármű: a hátsó tengely nagyobb összáttételének köszönhetően a busz egy nagyobb Newcastle–Darlington távot is megfelelően teljesített, a szervokormány pedig gatesheadi és sunderlandi városi szakaszain volt hasznos. A típus továbbá megjelent a North Shieldset és Skandináviát összekötő X1-es nemzetközi vonalon is.[26]
Az 1970-es években egyre nagyobb költségeket jelentett a Northern General számára a városközi vonalakon kalauzokat alkalmazni, ezért a sofőrök és az utasok elégedettségének ellenére 1977-ben kénytelen volt lecserélni a buszokat. Az első Routemastert 1977 májusában vonták ki a forgalomból, az utolsót pedig 1980 októberében. A buszok többségét szétvágták, 14 darabot a London Transport vásárolt meg, amelyekből egy darab nyitott tetejű a London Coaches turistavonalaira állt.[23][27][28]
British European Airways
[szerkesztés]A British European Airways 1966 és 1967 között összesen 65 darab rövidebb RMA autóbuszt rendelt a Heathrow-i repülőteret kiszolgáló vonalra.[29][30] A busz maximális sebessége 70 mérföld/óra (112,6 km/h) volt.[31] A járműhiányban szenvedő London Transport 1975-ben 13 darab, 1976-ban 14 darab és 1978-ban 9 darab RMA buszt vásárolt, azonban ezek nem feleltek meg a városi vonalakra, ezért mind az elővárosba került ki.[31][32] A British Airways 1979 márciusában megszüntette a repülőtéri buszjáratot, a megmaradt 29 autóbuszt a London Transport vásárolta meg.[27][32]
Biztonság
[szerkesztés]A busz hátsó nyitott peronja potenciális veszélyforrás volt, mivel az utasok fel- és leszállhattak, valamint utazhattak rajta, még akkor is, amikor a jármű mozgásban volt. A Routemastereken kalauzok is tartózkodtak, akik ugyan felügyelni tudták a peront, de az összes balesetet még ők se tudták megakadályozni. Az egykori londoni polgármester, Ken Livingstone szerint polgármestersége alatt évente körülbelül 12 ember halt meg, miután leesett a busz hátsó peronjáról.[33]
Színsémák
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/69/Arriva_London_%28SP%29_Routemaster_bus_RM6_%28VLT_6%29%2C_route_159_second_to_last_day.jpg/170px-Arriva_London_%28SP%29_Routemaster_bus_RM6_%28VLT_6%29%2C_route_159_second_to_last_day.jpg)
A Routemaster buszok számos jeles esemény alkalmával különleges festést kaptak. Ilyen volt II. Erzsébet ezüst és arany jubileuma, melyek során először 1977-ben 25 buszt ezüst, majd 2002-ben 50 buszt arany színűre fényeztek át.[34][35]
Számos vállalat, mint például az Esso és a Danone is járműreklámokkal hirdette termékeiket, szolgáltatásaikat. Ilyenkor a buszokat részben vagy teljesen átfestették.[34][36]
![]() ![]() ![]() |
Az 1986-os londoni buszvonalak privatizációja során számos vonal és Routemaster autóbuszt került magánszolgáltatók üzemeltetésébe. A közlekedésszervező London Transport csak 1997-ben írta elő az egységes piros flottaszínt, addig a szolgáltatók különböző, egyedi fényezéssel közlekedtették buszaikat, megtörve ezzel a korábbi egységes piros kinézetet.
Az 1986-os piacnyitás után számos vidéki vállalat vásárolt használt Routemastereket, hogy bővíthessék a járműparkjukat, ezzel felvehessék a versenyt az újonnan megjelent közlekedési társaságokkal. Emellett az újabb vállalatok is szereztek be és alkalmaztak használt Routemastereket a jellegzetes kinézetük miatt.[37] Ezek a buszok megkapták az új tulajdonosaik flottaszínét, majd forgalomba álltak többek között Blackpoolban,[38] Glasgow-ban,[39] Hullban,[40] Manchesterben,[41] Perthben[42] és Rotherhamben.[43]
Zöld fényezés
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2f/Routemaster_RMC1476_%28476_CLT%29%2C_2010_Cobham_bus_rally.jpg/220px-Routemaster_RMC1476_%28476_CLT%29%2C_2010_Cobham_bus_rally.jpg)
Zöld fényezést először a 69 darab RMC autóbusz kapott, amelyek a CRL4-es azonosítójú prototípust leszámítva mind a Green Lines állományában álltak forgalomba, majd később a 43 darab hosszabb RCL is megkapta a zöld festést.[44]
Az 1960-as évek közepén 50 hagyományos hosszúságú és 100 hosszabb RML Routemastert állított forgalomba a London Transport a London környéki vonalakon.[45] Ezek a buszok is zöld festést kaptak, de a Green Line zöld buszaihoz képest világosabb árnyalatban.
1970. január 1-jén a London Country Bus Services kivált a London Transportból, a 150 zöld Routemaster pedig az újonnan megalakult céghez került át, ahol a kalauzos rendszer megszűnéséig, 1981-ig üzemeltek, utána fölöslegesekké váltak. Ezeket az autóbuszokat a London Transport visszavásárolta, és a londoni szolgálathoz átfényezték zöldről pirosra.
Hőskor és hanyatlás
[szerkesztés]Fénykora a London Transportnál
[szerkesztés]A buszok aranykora az üzemeltetésüknek első 25 éve volt, 1982 szeptemberéig bezárólag. Ekkor kezdődött meg az autóbuszok állományból való törlése, valamint értékesítése más közlekedési vállalatok számára.
Az első Routemasterek 1959-ben álltak forgalomba a felszámolás alatt álló trolibuszhálózat pótlására. Később, főként az utolsó 500 autóbusz már a kiöregedett buszokat váltotta ki, mint az AEC Regent és a Leyland Titan.[13] Az utolsó Routemaster 1968 márciusában állt forgalomba.
A típus közel 49 évnyi londoni szolgálata elsősorban annak volt köszönhető, hogy a London Transport jelentős figyelmet fordított a buszok karbantartására. A Routemasterek ötévente jelentős felújításon estek át, mely során a buszt majdnem az utolsó csavarig lebontották, és csaknem egy teljesen új buszt készítettek el helyette. Később a Routemasterek száma egyre csökkent, valamint kevesebb forrás jutott a karbantartásokra, ezért 1986 óta már nem végeztek ilyen felújításokat.[46]
Hanyatlása Londonban
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/25/London_DMS_Fleetline_and_Routemaster.jpg/220px-London_DMS_Fleetline_and_Routemaster.jpg)
Az 1970-es években több vonalon kalauz nélküli üzemet vezettek be munkaerőhiány és az üzemeltetési költségek csökkentése érdekében. Emellett a Routemasterek jövőjére kedvezőtlen hatással volt a buszok alkatrészhiánya és a gyártó Associated Equipment Company 1979-es bezárása.[47] A London Transport a Routemastereket a Red Arrow (piros nyíl) szolgáltatás bevezetésével kívánta leváltani. Amely vonalakon bevezették a Red Arrow üzemet, azokon kizárólag egyemeletes, kalauz nélküli buszok közlekedhettek.[48]
A Routemasterek kezdtek eltűnni London külső kerületeiből, a belvárosban pedig inkább a hosszabb RML-eket használták a rövidebbek helyett, mivel itt továbbra is hatékonyak voltak ezek a buszok a kalauzos üzemmel.[49] Emellett a Routmaster robusztus felépítésének és megfelelő gyorsulásának köszönhetően jobban megfelelt a városi körülményeknek, mint egyes modernebb buszok.[49]
A londoni Routemaster-flotta a gyártásuk leállítása után közel 15 évig csaknem érintetlenül üzemben maradt, csupán busztüzek miatt kellett leállítani pár darabot. Az 1982-es jelentős jegyáremelés és megszorításokat követően elkezdték az öregebb Routemasterek selejtezését, majd a kalauzok létszámának csökkentésével további buszokat állítottak le. A Routemasterek leállítása 1988-tól lelassult, 1992-ig csak kevés buszt vontak ki végleg a forgalomból.
1986-ban a London Transport RCL,[50] RMF[14] és RMA[32] buszokat vásárolt a British European Airwaystől, a London Countrytól és a Northern Generaltól, amelyeket átalakítás után városnéző vonalakra állított be.[51]
Piacnyitás Londonban
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8b/Routemaster_buses_RML2724_%28SMK_724F%29_and_RML2680_%28SMK_680F%29%2C_Routes_23_%26_11%2C_Strand%2C_London.jpg/220px-Routemaster_buses_RML2724_%28SMK_724F%29_and_RML2680_%28SMK_680F%29%2C_Routes_23_%26_11%2C_Strand%2C_London.jpg)
1989 áprilisában a buszvonalak privatizációjának előkészítésére a London Transport korábbi működési területét 11 egységre osztották fel, melyeknek az alapját egy-egy buszgarázs adta. A garázsokkal együtt a járművek is kiszervezésre kerültek, így nyolc üzem örökölt Routemaster buszokat is.[52] Ebben az időben a Routemastereket leváltó buszok, mint a Daimler Fleetline gyakori meghibásodása miatt továbbra is szükség volt a Routemasterekre.
1994 szeptembere és novembere között értékesítették mind a 11 üzemet. Míg korábban az üzemegységek a London Transporttól bérelték a Routemastereket azokra a vonalakra, ahol követelmény volt ezt a típust közlekedtetni,[52] addig a privatizáció után egy buszvonalat (139-es) leszámítva az összes ilyen vonalra már a saját Routemastereiket állították forgalomba az új cégek. Ebben az esetben a közlekedésszervező London Transport ötéves szerződést kötött a közlekedési vállalatokkal, majd a lejártuk előtt tendert írtak ki további ötévnyi üzemeltetésre.
Élettartam-növelés
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b5/First_London_Routemaster_bus_RM1640_%28640_DYE%29_heritage_route_9_Trafalgar_Square_8_July_2006.jpg/220px-First_London_Routemaster_bus_RM1640_%28640_DYE%29_heritage_route_9_Trafalgar_Square_8_July_2006.jpg)
Az AEC bezárását, majd a vázcserés felújítások leállítását követően motorcserével, valamint külső és belső felújításokkal próbáltak javítani a buszokon.[47]
1992 és 1994 között csaknem az összes RML Routemaster átesett egy jelentős javításon, mely során felfrissítették az utasterüket, és a motorjukat kicserélték Cummins vagy Iveco gyártmányúra, ezzel a buszok élettartama 10 évvel nőtt. A privatizáció után, 1996-ban a London Central, a Stagecoach London és az Arriva London új Scania motort szerelt be buszaiba.
2001-ben Ken Livingstone polgármestersége alatt a London Transport utódja, a Transport for London 50 Routemastert vásárolt többek között Readingből és Olaszországból, amelyek a 2001. május és 2002. augusztus közötti felújítás alatt Cummins motort és Allison automata váltót kaptak. Felújításuk után londoni közlekedési társaságoknak adták bérbe őket.[53]
Kivonásuk Londonból
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Arriva_London_Routemaster_bus_RML2752_%28SMK_752F%29%2C_Cockspur_Street%2C_route_159%2C_9_December_2005_uncropped.jpg/220px-Arriva_London_Routemaster_bus_RML2752_%28SMK_752F%29%2C_Cockspur_Street%2C_route_159%2C_9_December_2005_uncropped.jpg)
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1c/Arriva_London_Routemaster_bus_RM54_%28LDS_279A%29%2C_Whitehall%2C_route_159%2C_9_December_2005.jpg/220px-Arriva_London_Routemaster_bus_RM54_%28LDS_279A%29%2C_Whitehall%2C_route_159%2C_9_December_2005.jpg)
A 2000-es évek elején vita bontakozott ki a Routemasterek leváltásáról. A típus támogatói a műszaki alkalmassága, gyors utascseréje és a turisztikai jelentősége miatt tartották volna forgalomban a buszokat, míg az ellenzői az idős buszok gazdaságtalan üzemeltetésére mutattak rá. Emellett a Routemaster nem felelt meg a közelgő, a fogyatékkal élők megkülönböztetéséről szóló törvénynek, amely előírja többek között az akadálymentes hozzáférhetőséget. Továbbá az Oyster card bevezetésével az Oyster-olvasók lelassították az utascserét.
2002-ben már úgy látszott, hogy rövid időn belül véget érhet a Routemaster buszok pályafutása Londonban. Ennek első lépését 2003 februárjában tették meg, amikor a hálózat átszervezésével több vonalról kikerültek a Routemasterek, és helyettük emeletes Alexander ALX400 és csuklós Mercedes-Benz Citaro G buszok álltak forgalomba.[3]
2003 márciusában Peter Hendy, a Transport for London ügyvezető igazgatója a kalauzok megtartása helyett az akadálymentes buszparkot tűzte ki célnak. Ezt követően az augusztusi üzemeltetési szerződések megkötése után már nem írtak ki Routemasterek üzemeltetésére pályázatot, így ezek a buszok a szerződések lejártával lassan eltűntek London utcáiról, és felváltották őket az alacsony padlós emeletes és csuklós buszok. Az utolsó Routemasterek 2005. december 9-én, a 159-es buszvonalon teljesítettek utoljára menetrend szerinti szolgálatot.[3][54]
Menetrend szerinti forgalomból kivonásuk után a 9-es és 15-ös buszvonalak rövidített nosztalgiavonalain jelentek meg újra,[3] azonban 2014. július 25-e után már csak a 15-ös vonal nosztalgiajáratain közlekedik Routemaster.[55]
Az alábbi táblázat a Routemasterek kivonását mutatja az utolsó vonalakról.
Vonalszám | Utolsó üzemnap | Üzemeltető | Váltották |
---|---|---|---|
15 | 2003. augusztus 29. | East London | emeletes buszok |
11 | 2003. október 31. | London General | emeletes buszok |
23 | 2003. november 14. | First London | emeletes buszok |
94 | 2004. január 23. | Transdev London United | emeletes buszok |
6 | 2004. március 26. | Metroline | emeletes buszok |
98 | 2004. március 26. | Metroline | emeletes buszok |
8 | 2004. június 4. | East London | emeletes buszok |
7 | 2004. július 2. | First London | emeletes buszok |
137 | 2004. július 9. | Arriva London | emeletes buszok |
9 | 2004. szeptember 3. | Transdev London United | emeletes buszok |
73 | 2004. szeptember 3. | Arriva London | csuklós buszok |
390 | 2004. szeptember 3. | Metroline | emeletes buszok |
12 | 2004. november 5. | London Central | csuklós buszok |
36 | 2005. január 28. | London Central | emeletes buszok |
19 | 2005. április 1. | Arriva London | emeletes buszok |
14 | 2005. július 22. | London General | emeletes buszok |
22 | 2005. július 22. | London General | emeletes buszok |
13 | 2005. október 21. | Transdev London Sovereign | emeletes buszok |
38 | 2005. október 28. | Arriva London | csuklós buszok |
159 | 2005. december 9. | Arriva London | emeletes buszok |
Az utolsó Routemaster kivonása előtt egy nappal, december 8-án 24 különleges buszt vonultattak fel a 159-es busz vonalán, köztük nosztalgia RM és RML Routemastereket és a busz elődjét, az AEC Regent III RT-t is.[56]
2005 után
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3f/East_London_Routemaster_RM1968_%28ALD_968B%29_30_June_2008_heritage_route_15_Ludgate_Hill_cropped.jpg/220px-East_London_Routemaster_RM1968_%28ALD_968B%29_30_June_2008_heritage_route_15_Ludgate_Hill_cropped.jpg)
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/Lothian_Buses_open_top_tour_bus_11_%28RCL2241%29_Routemaster_CUV_241C_Mac_Tours_livery%2C_29_August_2010.jpg/220px-Lothian_Buses_open_top_tour_bus_11_%28RCL2241%29_Routemaster_CUV_241C_Mac_Tours_livery%2C_29_August_2010.jpg)
Londoni nosztalgiajáratok
[szerkesztés]Még az utolsó Routemasterek kivonása előtt, 2005 novemberében indították el a rendszeres nosztalgiameneteket a 9-es és a 15-ös buszok vonalán, az eredeti járatokhoz képest rövidebb útvonalon, csökkentett üzemidővel.[57] Később, 2014 júliusában a Transport for London az alacsony kihasználtság miatt megszüntette a nosztalgiajáratokat a 9-es vonalon.[55]
Kezdetben a First London és a Stagecoach London 10-10 Routemasterrel üzemeltette a két nosztalgiavonalat. Ezek a buszok abból az 50-ből kerültek ki, melyeket 2001-ben vásárolt a TfL.[58]
A ma is üzemelő 15-ös nosztalgiavonalat a Stagecoach London üzemelteti. Az itt közlekedő buszok 2015-ben felújításon estek át,[59] mely során kívül-belül megújultak, visszakapták az eredeti arany színű feliratokat, a fekete rendszámtáblákat és a fehér kapaszkodókat, valamint LED világítással is ellátták.
Routemasterek a turizmusban
[szerkesztés]Londonban az Afternoon Tea Bus Tour,[60] valamint számos más cég továbbra is használja a Routemastereket turisztikai célra.[58]
Londonon kívül Edinburghban is közlekedtek nyitott tetejű Routemasterek a Lothian Buses városnéző vonalain,[58] azonban ezeket 2016 októberében leállították.[61][62]
Kivonásuk után külföldről is érdeklődtek a Routemasterek megvételéről, így a buszok számos országba jutottak el, többek között Ausztráliába, az Egyesült Államokba, Horvátországba, Kanadába, Kínába és Új-Zélandra.[63]
Routemaster a popkultúrában
[szerkesztés]2014 decemberében a PepsiCo, összedolgozva a gerillahorgolás kitalálójával, Magda Sayeggel, körbehorgolt egy Routemastert, amely két napig közlekedett Londonban Number 7up elnevezéssel, utalva a Pepsi 7 Up üdítőitalára.[64]
A Music Heritage London 2015 júniusában elindított egy buszvonalat Richmond, Twickenham, Teddington útvonalon RML Routemasterekkel, hogy bemutassák Britannia 1960-as évekbeli jelentős helyeit és zenéjét.[65] Ezt a vonalat később, 2015 októberében megváltoztatták, és csak London híres zenei helyeit keresi fel, de továbbra is Routemasterek közlekednek rajta.[66]
New Routemaster
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f2/Metroline_buses_LT16_%28LK13_FJN%29_%26_LT26_%28LTZ_1026%29%2C_19_September_2013.jpg/220px-Metroline_buses_LT16_%28LK13_FJN%29_%26_LT26_%28LTZ_1026%29%2C_19_September_2013.jpg)
A Routemasterek még kivonásuk után is nagy népszerűségnek örvendtek, több kezdeményezés is született a busz modern változatának létrehozására. 2007. szeptember 3-án a konzervatív polgármesterjelölt, Boris Johnson bejelentette, hogy megválasztása esetén egy modern Routemaster bemutatását és a London számára idegen német csuklós buszok kivonását tervezi. 2007 decemberében a brit Autocar autómagazin felkérte a Capoco tervezőirodát, hogy tegyenek javaslatot az új generációs Routemasterre.[67][68]
Johnson támogatta a Capoco formatervét, és ígéretet tett, hogy polgármesterként pályázatot ír ki az új Routemaster fejlesztésére. Győzelme után kihirdette a New Bus for London elnevezésű pályázatot, melyen a legjobb tervek beküldői pénzjutalomban részesültek. A pályázat nyertesét 2008. december 19-én hirdették ki, a fődíjat megosztva a Capoco Design, valamint a Foster & Partners és az Aston Martin közös koncepciója kapta.[69][70] Ezt követően a Transport for London kiküldte a terveket a buszgyártók számára, hogy majd ezek alapján egy véglegesen kidolgozott tervvel indulni tudjanak a TfL busztenderén. A hat meghívott buszgyártó közül végül 2009. december 23-án a Wrightbus nyerte meg a lehetőséget az új londoni buszok legyártására.[71][72]
Az első prototípus 2012 februárjában állt forgalomba a 38-as vonalon, majd 2013 júniusában a 24-es busz vonala lett az első vonal, amelyen kizárólag New Routemaster buszok üzemelnek.[73] 2017-ig összesen 1000 darab New Routemastert gyártottak le és állítottak forgalomba.[74]
Yutong City Master
[szerkesztés]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7b/Yutong_City_Master_%28SK_9734-AC%29_JSP_%281%29.jpg/220px-Yutong_City_Master_%28SK_9734-AC%29_JSP_%281%29.jpg)
Macedónia kormánya 2010-ben 202 darab emeletes buszt rendelt meg a kínai Yutong autóbuszgyártól. A 202 buszból kettő tető nélkülit városnéző busznak, a maradék 200-at pedig Szkopje tömegközlekedésének szánták.[75][76] A megrendelő külön elvárása volt, hogy hasonlítsanak a Routemasterekhez, ugyanis Szkopjéban már közlekedtek használt angol emeletes buszok, de az 1963-as földrengés során a város 80%-ával ezek is megsemmisültek.[76]
Az első prototípust 2011. március 11-én szállították le,[75][77] majd szeptember 6-án forgalomba álltak az első városnéző és menetrend szerinti buszok is, mind Yutong City Master néven.[76]
Képgaléria
[szerkesztés]-
Prototípus Routemaster
-
Ezüst színű Routemaster
-
Kísérleti farmotoros Routemaster
-
Utastér a földszinten…
-
… és az emeleten
-
Routemasterből átépített vontatójármű
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ a b c Blacker 1991 8–27. oldal
- ↑ Marshall 1972 108. oldal
- ↑ a b c d Blacker 2007 164–175. oldal
- ↑ Katie Silver: Bacon butties, roast dinners and a cuppa: 50 things we love best about Britain show we're a nation of food lovers (angol nyelven). Daily Mail, 2012. február 3. (Hozzáférés: 2018. május 1.)
- ↑ Long list unveiled for national vote on public's favourite example of Great British Design (angol nyelven). BBC, 2016. január 27. (Hozzáférés: 2018. május 1.)
- ↑ Concorde voted the UK's top icon (angol nyelven). BBC, 2006. március 17. (Hozzáférés: 2018. május 1.)
- ↑ New Routemaster bus starts running on London roads (angol nyelven). BBC, 2012. február 27. (Hozzáférés: 2018. május 1.)
- ↑ Jonathan Glancey: Swan song for the Big Red Bus (angol nyelven). The Independent, 1994. szeptember 21. (Hozzáférés: 2018. május 4.)
- ↑ Colin Curtis (angol nyelven). The Telegraph, 2012. október 5. (Hozzáférés: 2018. május 4.)
- ↑ a b About A.E.C. (angol nyelven). AEC Southhall. (Hozzáférés: 2018. május 4.)
- ↑ The Bus We Loved: by Travis Elborough (angol nyelven). The London Bookshop. [2014. február 21-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. május 4.)
- ↑ Blacker 1991 36–40. oldal
- ↑ a b c d e Part One: Into service (angol nyelven). The Long Buses, RML 880-RML903, RML2261-RML2760. Country Bus. (Hozzáférés: 2018. május 25.)
- ↑ a b c d The Forward Entrance Routemaster: RMF1254 (angol nyelven). Country Bus. (Hozzáférés: 2018. május 25.)
- ↑ Blacker 1991 134–139. oldal
- ↑ The Front Entrance Routemaster: the "Fruitmaster" (angol nyelven). Country Bus. (Hozzáférés: 2018. május 24.)
- ↑ The Coach RMs, RMC1453-RMC1520 (angol nyelven). Country Bus. (Hozzáférés: 2018. május 25.)
- ↑ (1962. június 29.) „Routemaster Double-deck Coaches for Green Line Routes” (angol nyelven). The Commercial Motor, 57. o. (Hozzáférés: 2018. május 25.)
- ↑ The Long Coaches, RCL2218-RCL2260 (angol nyelven). Country Bus. (Hozzáférés: 2018. május 25.)
- ↑ (1964. október 30.) „Larger Routemaster Coaches for Green Line” (angol nyelven). The Commercial Motor, 28. o. (Hozzáférés: 2018. május 25.)
- ↑ (1966. december 2.) „LTB sells RM1254” (angol nyelven). The Commercial Motor, 72. o. (Hozzáférés: 2018. május 25.)
- ↑ Northern Routemasters (angol nyelven). northernroutemaster.co.uk. (Hozzáférés: 2018. június 6.)
- ↑ a b Blacker 2007 50–53. oldal
- ↑ FPT 585C. myweb.tiscali.co.uk. [2018. július 23-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ FPT 586C. myweb.tiscali.co.uk. [2018. július 23-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ FPT 591C. myweb.tiscali.co.uk. [2018. július 23-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ a b Blacker 2007 64–73. oldal
- ↑ Blacker 2007 98–101. oldal
- ↑ Blacker 2007 54–55. oldal
- ↑ (1965. április 2.) „BEA Orders 65 Trailer-towing Routemasters” (angol nyelven). The Commercial Motor, 52. o. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ a b The BEA Routemasters (angol nyelven). Country Bus. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ a b c The ex-BEA Routemasters (angol nyelven). Country Bus. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ Robyn Dwyer: Ken Livingstone: too many people died on Routemasters (angol nyelven). ITV, 2013. október 5. (Hozzáférés: 2018. június 29.)
- ↑ a b Blacker 2007 56–63. oldal
- ↑ Part Five: 2000 Onwards: The future is bright; the future is bleak. (angol nyelven). The Long Buses, RML 880-RML903, RML2261-RML2760. Country Bus. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ Blacker 2007 44–49. oldal
- ↑ Routemasters outside London (angol nyelven). AEC Bus Site. [2018. július 10-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ (1990. július 19.) „Blackpool battles on” (angol nyelven). The Commercial Motor 172 (4378), 16. o. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ (1986. január 11.) „SBG builds up” (angol nyelven). The Commerciaal Motor 163 (4153), 14. o. (Hozzáférés: 2018. június 9.)
- ↑ (1988. június 2.) „Routernasters for East Yorkshire” (angol nyelven). The Commercial Motor 169 (4273), 21. o. (Hozzáférés: 2018. június 10.)
- ↑ (1990. május 31.) „End of” (angol nyelven). The Commercial Motor 172 (4371), 21. o. (Hozzáférés: 2018. június 10.)
- ↑ (1990. április 5.) „Waterworth gives warning to Magicbus” (angol nyelven). The Commercial Motor 172 (4362), 20. o. (Hozzáférés: 2018. június 10.)
- ↑ (1990. június 21.) „Terrier challenges SYT” (angol nyelven). The Commercial Motor 172 (4374), 21. o. (Hozzáférés: 2018. június 10.)
- ↑ (1962. június 29.) „Double-deck Routemaster Green Line coaches”. Railway Gazette, 757. o.
- ↑ (1962. június 29.) „LTE brings coaches into service”. Railway Gazette, 263. o.
- ↑ Blacker 2007 74–77. oldal
- ↑ a b Part Three: the eighties. (angol nyelven). The Long Buses, RML 880-RML903, RML2261-RML2760. Country Bus. (Hozzáférés: 2018. június 18.)
- ↑ Back to the Future as commuter routes celebrate half a century of service (angol nyelven). Go-Ahead London, 2016. május 15. (Hozzáférés: 2018. június 18.)
- ↑ a b Survival of the fittest (angol nyelven). The Long Buses, RML 880-RML903, RML2261-RML2760. Country Bus. (Hozzáférés: 2018. június 18.)
- ↑ The Long Coaches, RCL2218-RCL2260: Part Two (angol nyelven). Country Bus. (Hozzáférés: 2018. június 18.)
- ↑ (1986. május 15.) „London Buses steps up sightseeing” (angol nyelven). The Commercial Motor 163 (4170), 14. o. (Hozzáférés: 2018. június 18.)
- ↑ a b Part Four: Towards the millenium. (angol nyelven). The Long Buses, RML 880-RML903, RML2261-RML2760. Country Bus. (Hozzáférés: 2018. június 18.)
- ↑ Blacker 2007 154–163. oldal
- ↑ Routemaster makes final journey (angol nyelven). BBC, 2005. december 9. (Hozzáférés: 2018. április 26.)
- ↑ a b Bus service proposal: route 9 (angol nyelven). Transport for London, 2014. [2016. március 4-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. május 17.)
- ↑ The Routemaster in 2005 – The End (angol nyelven). The Classic Irish Buses. [2018. február 2-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 20.)
- ↑ Touring Routemasters hit the road (angol nyelven). BBC, 2005. november 14. (Hozzáférés: 2018. június 22.)
- ↑ a b c AECs in service (angol nyelven). AEC Bus Site. [2017. november 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 21.)
- ↑ (2015. augusztus) „Heritage Routemasters receive their Eastleigh refits”. Buses Magazine, 25. o.
- ↑ Home (angol nyelven). Afternoon Tea Bus Tour. (Hozzáférés: 2018. június 29.)
- ↑ The last days of our MacTours and Routemasters (angol nyelven). Edinburgh Bus Tours, 2016. október 27. [2017. augusztus 3-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 29.)
- ↑ John Connell: End of the road for Edinburgh’s vintage sightseeing buses (angol nyelven). Edinburgh Evening News, 2016. november 7. [2017. augusztus 3-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 29.)
- ↑ The Gallery (angol nyelven). Showbus. (Hozzáférés: 2018. június 29.)
- ↑ Nina Azzarello: Knitted double-decker bus takes to london streets for 7up campaign (angol nyelven). Designboom, 2014. december 4. (Hozzáférés: 2018. június 29.)
- ↑ Swinging 60s Shuttle Bus comes to Richmond, Twickenham and Teddington (angol nyelven). Sheengate. [2018. július 15-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 29.)
- ↑ Swinging 60s Tours & Events (angol nyelven). Swinging 60s Tour Bus. (Hozzáférés: 2018. június 21.)
- ↑ Ben Webster: Blueprint for ‘son of Routemaster’ (angol nyelven). Times Online, 2007. december 19. [2008. május 12-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 21.)
- ↑ Hilton Holloway: Autocar re-invents the Routemaster (angol nyelven). Autocar, 2007. december 19. (Hozzáférés: 2018. április 27.)
- ↑ Aston Martin designs Routemaster (angol nyelven). BBC, 2008. december 19. (Hozzáférés: 2018. április 27.)
- ↑ Routemaster, London (angol nyelven). Foster & Partners. [2008. december 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. április 27.)
- ↑ Wrightbus to design and build New Bus for London (angol nyelven). Transport for London, 2009. december 23. [2012. szeptember 30-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. április 27.)
- ↑ New Routemaster maker announced (angol nyelven). BBC, 2009. december 23. (Hozzáférés: 2018. április 27.)
- ↑ New Routemaster bus starts running on London roads (angol nyelven). BBC, 2012. február 27. (Hozzáférés: 2018. április 27.)
- ↑ Julian O'Neill: London Routemaster buses: Wrightbus set to get order worth £60m (angol nyelven). BBC, 2016. február 3. (Hozzáférés: 2018. április 27.)
- ↑ a b Yutong double decker appears on the street of Skopje (angol nyelven). Yutong. [2013. szeptember 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 22.)
- ↑ a b c Spirit of the Routemaster lives on in the heart of Macedonia (angol nyelven). London Evening Standard, 2010. november 5. (Hozzáférés: 2018. június 22.)
- ↑ Double decker buses for Skopje (angol nyelven). Time Malta, 2011. március 2. (Hozzáférés: 2018. június 22.)
Fordítás
[szerkesztés]- Ez a szócikk részben vagy egészben az AEC Routemaster című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Források
[szerkesztés]- ↑ Marshall 1972: Prince Marshall. Wheels of London (angol nyelven). London: The Sunday Times Magazine (1972). ISBN 0-7230-0068-9
- ↑ Blacker 1991: Ken Blacker. Routemaster: 1954–1969, 2nd, Harrow Weald, Middlesex: Capital Transport [1991] (1995). ISBN 1-85414-178-3
- ↑ Blacker 2007: Ken Blacker. Routemaster: 1970–2005, 2nd, Harrow Weald, Middlesex: Capital Transport (2007). ISBN 978-1-85414-303-7
- History (angol nyelven). Routemaster Association. (Hozzáférés: 2018. május 1.)
- Ian's Bus Stop (angol nyelven). Country Bus. (Hozzáférés: 2018. június 21.)
További információk
[szerkesztés]- 1962-es Routemaster, mint „alacsony kibocsátású busz”? (magyar nyelven). Indóház, 2017. július 20. (Hozzáférés: 2018. június 21.)
- Routemaster Association (angol nyelven). (Hozzáférés: 2018. június 21.)
- The AEC Society (angol nyelven). (Hozzáférés: 2018. június 21.)
- Routemaster Buses (angol nyelven). [2018. július 19-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. június 21.)
- Így hódították meg Londont az utak mesterei, az emeletes buszok. mult-kor.hu. (magyarul) Múlt-kor történelmi portál (2023. február 8.) (Hozzáférés: 2023. február 12.)