Pellengér
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Taban_1928_001.jpg/220px-Taban_1928_001.jpg)
A pellengér (szégyenfa, szégyenoszlop, szégyenkő, bitófa, cégér, pelengér, pilinger, pillinger, perrengér, pölöngér) a középkorban (Magyarországon a 13. századtól) elterjedt megszégyenítő büntetési eszköz, amelynek nevelő-elrettentő-visszatartó ereje a nyilvánosságban rejlett. Általában kőből készült dobogóból és a rajta elhelyezett oszlopból áll, amelyhez hozzákötözték az elítéltet.
Magyarországon II. József tiltotta be a pellengér alkalmazását.[1]
Neve
[szerkesztés]Neve a középkori latin pilloria szóból származhat, ami valószínűleg az „oszlop, kőakadály” jelentésű pila szó diminutív (kicsinyített) alakja.
Fennmaradt pellengérek
[szerkesztés]A mai napig fennmaradt néhány pellengér, így például Burgenlandban, Magyarországon: Fertőrákoson, Monyorókeréken, Szlovákiában például: Alsódióson, az Árvai várban, Cseklészen, Gellén, Jókőn, Máriatölgyesen, Nyárasdon, Nyékvárkonyban, Óturán, Pozsonyban,[2] Pöstyénben, Stomfán, Szárazpatakon, Szencen, Szkároson, Szucsányban, Tarnócon, Újvároskán, Szlovéniában, valamint több más mellett Poznańban és Bonnban.
Kifejezésekben
[szerkesztés]Több kifejezésünk őrzi a pellengér emlékét, így
- kipellengérez,
- pellengérre állít.
Használata a 20. századi Kínában
[szerkesztés]A pellengérre állítás híres, a világsajtót bejárt esetei történtek Kínában a kulturális forradalom (1966–1976) első éveiben. Ekkor a Mao Ce-tung által elindított terror részeként a vörösgárdista fiatalok számos értelmiségit, köztük egyetemi tanárokat tettek közszemlére köztereken, nyilvános helyeken, nyakukban szégyentáblával.[3][4]