Francesco Saverio Altamura
Francesco Saverio Altamura | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | [1][2] ![]() Foggia, Apulia, Italia ![]() |
Decedat | (74 de ani)[1][3] ![]() Napoli, Italia ![]() |
Copii | Ioannis Altamoùras[*] ![]() |
Cetățenie | ![]() ![]() |
Ocupație | pictor ![]() |
Limbi vorbite | limba italiană[4] ![]() |
Activitate | |
Studii | Accademia di belle arti di Napoli[*] ![]() |
Modifică date / text ![]() |
Francesco Saverio Altamura (n. , Foggia, Apulia, Italia – d. , Napoli, Italia) a fost un pictor și patriot italian,[5] cunoscut pentru picturile sale pe pânză în stil romantic, care înfățișează în principal scene istorice.
Biografie
[modificare | modificare sursă]S-a născut în anul 1822 la Foggia, ca fiu al Sofiei Perifano, a cărei familie era de origine greacă, și al lui Raffaele Altamura,[5] și și-a petrecut copilăria în orașul natal prin plimbări în Tavoliere(d) și poveștile unchiului său matern, Casimiro Perifano, despre personajele din trecutul acelor locuri precum Diomede, Frederic al II-lea și Manfred.[6] S-a mutat în 1840 la Napoli și s-a înscris la școala preoților piariști, cu intenția inițială de a studia medicina, dar pasiunea pentru artă l-a determinat să frecventeze cursurile de seară de la Accademia di Belle Arti, unde l-a cunoscut pe Domenico Morelli, care l-a convins să se dedice picturii.[5] El s-a împrietenit, de asemenea, cu pictorul Michele De Napoli(d).
Pasionat de subiecte istorice, a plecat la Roma în 1847, după ce a câștigat un concurs pentru pensionatul artistic.[5] A luat parte la protestele din timpul Revoluției de la 1848 și la luptele de pe baricadele Santa Brigida.[7] A fost arestat pentru scurt timp și condamnat la moarte pentru conspirație împotriva Bourbonilor, dar a fugit mai întâi la L'Aquila în 1848, apoi la Florența în 1850.[5] Acolo a intrat în cercul artiștilor care frecventau Caffè Michelangiolo, adică în special al pictorilor grupului toscan Macchiaioli(d),[5] iar în 1851 a prezentat trei lucrări la Promotrice di Firenze.[8] Cu toate acestea, picturile lui Francesco, spre deosebire de cele ale artiștilor grupului Macchiaioli, au înfățișat îndeosebi evenimente istorice și politice. A început încă din 1854 primele studii în spațiu deschis (en plein air(d)), pictând împreună cu Serafino De Tivoli(d) și Lorenzo Gelati(d) în mediul rural sienez[8] și aderând la Scuola di Staggia.[9] În timpul asocierii sale cu Macchiaioli, a pictat câteva peisaje.[5]
În 1855 a călătorit, împreună cu Morelli și Serafino De Tivoli(d), la Expoziția Mondială de la Paris, aducând înapoi la Florența noile tendințe care au contribuit la nașterea curentului pictural Macchiaioli(d), fără ca să abandoneze el însuși subiectele istorice.[5] S-a întors la Napoli în 1860 și a luptat de data aceasta al��turi de trupele lui Giuseppe Garibaldi.[5] A devenit apoi tot mai activ atât în politică, cât și în artă. Și-a continuat activitatea politică: a fost consilier municipal la Napoli[5] și la Florența și a ocupat funcții guvernamentale în administrația lui Bettino Ricasoli. În 1861 a expediat la „Prima esposizione nazionale”, care a avut loc la Florența, tabloul Înmormântarea lui Buondelmonte, care îi fusese comandat de bancherul Vonwiller și a provocat multe discuții.[10][11]
În 1865 a fost însărcinat să picteze în frescă capela Palatului Regal din Napoli, iar în 1867 s-a stabilit definitiv la Napoli, unde a continuat să picteze tablouri, prezentate în diverse expoziții.[5] În anii 1870 și 1880 a reînceput să picteze tablouri cu subiecte istorico-literare. În ultimii ani de viață, artistul și-a reluat legăturile cu Puglia și a expus cinci lucrări la Mostra del Lavoro, organizată la Trani.[8][12] Printre diversele comenzi primite, a pictat în 1892 cinci retabluri și patru pânze pentru biserica parohială restaurată din orășelul Castrignano de' Greci din provincia Lecce.[5] A contribuit la înființarea pinacotecii de la Muzeul Capodimonte.[5]
Prima sa soție, Eleni Boukoura, a fost o pictoriță greacă, cu care a avut trei copii:[5] o fiică (Sofia) și doi fii (Ioannis(d) și Alessandro), care au devenit pictori. A trăit apoi cu alte două femei: mai întâi cu pictorița greacă Eleni Sionti și, în cele din urmă, cu pictorița engleză Jane Benham Hay, cu care a avut un fiu: Bernardo Hay, care a devenit pictor și care a păstrat numele de familie al soțului lui Jane Benham.[13] A avut mai mulți elevi, printre care a fost Vincenzo Acquaviva(d).
Francesco Saverio Altamura a murit în anul 1897 la Napoli. Un monument în memoria sa a fost înălțat în 1901 la Foggia.[14]
Opere principale[5]
[modificare | modificare sursă]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/27/Matrimonio_medievale_-_le_nozze_di_Buondelmonte.jpg/220px-Matrimonio_medievale_-_le_nozze_di_Buondelmonte.jpg)
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1a/Francesco_Saverio_Altamura_-_I_funerali_di_Buondelmonte.jpg/220px-Francesco_Saverio_Altamura_-_I_funerali_di_Buondelmonte.jpg)
- Îngerul care i se arată lui Godefroy de Bouillon mai strălucitor decât soarele (1847, ulei pe pânză, 94,5x121 cm, premiul I la concursul pentru Pensionato, Galleria dell'Accademia di Napoli)[15]
- Moartea unui cruciat (1848, Pinacoteca comunale di Foggia)
- Mario învingător al cimbrilor (1859, în două versiuni)
- Primul drapel italian adus la Florența în 1859 (1859, Museo del Risorgimento(d), Torino)
- Munca (1860-1861, Provincia di Napoli).
- Înmormântarea lui Buondelmonte (1861, Galleria nazionale d'arte moderna e contemporanea(d), Roma); împreună cu Nunta (colecția Cassa di risparmio di Puglia, din Bari) și Trădarea (probabil pierdută) formează o trilogie despre apariția rivalității dintre guelfi și ghibelini
- Madonna moartă și Madonna în slavă (1865, fresce în capela Palatului Regal din Napoli)
- O cruce pe Vomero (1869, Museo di Capodimonte, Napoli)
- Le roi s'amuse (1879, Museo di Capodimonte, Napoli), inspirat de Victor Hugo
- Excelsior (1880, Museo civico di Torino), inspirat dintr-un poem de Henry Wadsworth Longfellow
- Sfântul Iosif cu Pruncul și Fecioara (1882, Biserica Santa Maria ad Ogni Bene dei Sette Dolori, Napoli)
- Acte sorprende Nerone (1883)
- E dulce să mori pentru patrie (1883)
- Buna Vestire, Sfânta Inimă, Sfântul Anton, Sfântul Rochus, Adormirea Maicii Domnului, Sfântul Blasiu, Sfântul Ludovic, Sfântul Francisc și Sfânta Clara
- Sfânta Familie (1893, retablu pentru capela Institutului Surorilor Marcelline, Lecce).
- Pietà (1894, Capella Frassaniti din cimitirul din Squinzano, LE)
- Uri vechi, iubiri noi
- Unde se ascunde iubirea pentru artă
- Portretul nepoatei Sofia
- Nelson semnând capitularea
Alte lucrări
[modificare | modificare sursă]Desene pentru Usi e costumi di Napoli e contorni descritti e dipinti[16]
[modificare | modificare sursă]-
Franfelliccaro, 1853, desen de Altamura, F. P. diresse, C. Martorana inc., vol. 1, p. 070
-
Arrotino, 1853, desen de Altamura, F. P. diresse, C. Martorana inc., vol. 1, p. 136
Note
[modificare | modificare sursă]- ^ a b c d RKDartists, accesat în
- ^ a b Francesco Saverio Raffaele Altamura, Allgemeines Künstlerlexikon Online
- ^ a b Francesco Saverio Altamura Da Corregio (în engleză), Altamura da Corregio, Francesco Saverio[*]
- ^ IdRef, accesat în
- ^ a b c d e f g h i j k l m n o Marco Chiarini (). Dizionario Biografico degli Italiani, Volume 2: Albicante–Ammannati (în italiană). Roma: Istituto dell'Enciclopedia Italiana. ISBN 978-8-81200032-6.
- ^ Francesco Saverio Altamura (). Vita e Arte. Napoli: Tocco.
- ^ S. Di Giacomo(d) (). Il Quarantotto. Notizie, aneddoti, curiosità intorno al 15 maggio 1848 in Napoli. Corriere di Napoli. p. 39. Accesat în .
- ^ a b c Roberto Rinaldi (). Pittori a Napoli nellOttocento. Milano: ed. Libri & Libri. p. 38.
- ^ Napier, Lord Francis (). Notes on Modern Painting at Naples.. West Strand, London: John W. Parker and Son. p. 52.
- ^ Pictura se află acum la Galleria d'Arte Moderna de la Roma.
- ^ Silvestra Bietoletti, I Macchiaioli: la storia, gli artisti, le opere, 2001, p. 36.
- ^ La Pittura Napoletana, Scheda di C.S. Colucci, II, 1993, pp. 96-97.
- ^ Coppola, Vinicio (ianuarie 2011). „Patriota indomito ma infedele in amore” (PDF). Rotary 2120 (6). Bari: Rotary International. p. 14. Arhivat din original (PDF) la .
- ^ Altamura, Saverio de Ugo Ojetti(d) în Enciclopedia italiana, 1929
- ^ Galleria mai posedă picturile Un sclav (1849, ulei pe pânză, 136x181 cm); Autoportret (1892, ulei pe pânză, 44x65 cm); Triunful lui Mario învingător al cimbrilor (1859, desen pe carton, 286x189 cm, pentru pictura cu același titlu, în pinacoteca de la Museo di Capodimonte(d)). Vezi Galleria dell'Accademia (1971), p. 101.
- ^ Francesco De Bourcard (). Usi e costumi di Napoli e contorni descritti e dipinti.
Bibliografie
[modificare | modificare sursă]- Napier, Lord Francis (). Notes on Modern Painting at Naples.. West Strand, London: John W. Parker and Son. p. 52.
- Marco Chiarini (). Dizionario Biografico degli Italiani, Volume 2: Albicante–Ammannati (în italiană). Roma: Istituto dell'Enciclopedia Italiana. ISBN 978-8-81200032-6.
- Agostino Mario Commaducci (). Dizionario illustrato dei pittori, disegnatori e incisori italiani moderni e contemporanei. 1. Milano: Fratelli Patuzzi editori.
- Anna Caputi, Raffaello Causa, Raffaele Mormone, ed. (), La Galleria dell'Accademia di Belle Arti in Napoli, Napoli: Banco di Napoli
- Baron Francis Napier (). Notes on Modern Painting at Naples (în engleză). Londra: John W. Parker & Son. Accesat în .
- Roberto Rinaldi (). Pittori a Napoli nellOttocento. Milano: ed. Libri & Libri.
Legături externe
[modificare | modificare sursă]Materiale media legate de Francesco Saverio Altamura la Wikimedia Commons