Донме
![]() | Ця стаття потребує упорядкування для відповідності стандартам якості Вікіпедії. (січень 2021) |
Денмен, донме (фр. dönme , буквально — «відступник») — каббалістична секта, яка вийшла з юдаїзму, заснована Якобом Кверідо, братом останньої дружини Шабтея Цві (Саббатая Цеві).
Секта була заснована в 1683 році в м. Салоніки (звідси інша прийнята в Туреччині назва сектантів — Selânikliler). Згідно з ученням Денмен, Шабтай Цві є Месією. Його перехід в іслам пояснювався тим, що він повинен був опустити душу месії до самої глибини гріховності, щоб підібрати останні Іскри Божественного Світла, які впали в саму безодню. Слідом за засновником, формально перейшли в іслам і сектанти.
Пізніше з вченням Денмен познайомився Якоб Франк і сам заразився ідеєю месіанства і Святого відступництва, викликавши масовий перехід польських євреїв в католицтво.
В кінці XVII — початку XVIII ст. Денмен розкололися на гілку з Ізміра (Ізмірлілер) і гілка учня Шабтей Цві, Якоба Керіз (Якубілер).
У 1716 році частина Ізмірлілерів оголосили сина Якоба Керіз, Берахію Руссо (він же Осман-Баба), втіленням (гілгул) Шабтея Цві, так утворилася група Каракашлар (на турецькому — чорнобриві). У 1720 році виникла угруповання Капанджілар (власники ваг), що відкидає авторитет Якоба і Берахіі.
Різні групи Денмен перебували у сварці і не ріднилися одна з одною. Уже в XIX столітті чимало Денмен асимілювалися. Шлюби Денмен укладали тільки всередині громади, що призвело до часткової генетичної рецесії.
Під час обміну населенням між Грецією і Туреччиною прихильники Денмен були зараховані до мусульман і змушені були покинути Салоніки.
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/52/Cavid_Bey.png/200px-Cavid_Bey.png)
Одним із керівників змови з метою вбивства президента Ататюрка в Ізмірі після заснування Турецької Республіки був Мехмед Джавід-бей (1875—1926)[1], член-засновник Комітету єдності та прогресу та колишній міністр фінансів Османської імперії, денме[2][3][4]. Після всебічного розслідування, проведеного урядом, Джавід-бей був засуджений і пізніше страчений через повішення в Анкарі 26 серпня 1926 року[5].
Викриття окремих людей або родин як денме є невід'ємною частиною агітації турецьких антисемітів[6]. Денме часто стають предметом теорій змови. Радикальні ісламісти звинувачують в революції трьох ворогів — «сіоністів, масонів і Денмен»[7].
Так чи інакше, Денмен належали до інтелектуальної еліти і при цьому залишалися закритим співтовариством, що призводило до появи різних чуток і підозр у змовах. До кінця XX століття Денмен повністю інтегрувалися у світську Туреччину і перестали укладати шлюби виключно всередині громади. Зараз замкнутий характер має тільки група каракашларів.
Ставлення єврейської громади Туреччини до Денмен було різко негативним: члени секти розглядалися як відступники, що остаточно порвали зв'язок з юдаїзмои. Однак в побуті Денмен і євреї нерідко підтримували нормальні відносини.
Зараз в Туреччині проживають близько 2 500 Денмен. Зокрема, до них належав колишній міністр закордонних справ Ісмаїл Джем.
Турецькі антисемітські руху завжди атакували Денмен, їх також звинувачували в організації загального змови і в тому, що вони — таємна сила, яка керує турецьким урядом.
Турецький журналіст і активіст Денмен Ільгазі Зорлу, який заснував у 2000 році видавництво «Zvi Publishers», хотів визнання його євреєм, але бейт дін (рабинський суд) відмовився визнавати його євреєм без повного звернення в юдаїзм і відкинув його претензії. Зорлу заявив, що прийняв юдаїзм в Ізраїлі, і подав позов про офіційні зміни в його документах віросповідання з ісламу на юдаїзм. Суд задовольнив його вимоги 7 серпня 2000 р. Це також викликало скандал, зокрема, через те, що він співпрацював з антисемітськими активістами, такими як Мехмед Шевкет Ейгі (тур. Mehmed Şevket Eygi)[8].
- ↑ Andrew Mango, Atatürk, John Murray, 1999, pp. 448-453
- ↑ Ilgaz Zorlu, Evet, Ben Selânikliyim: Türkiye Sabetaycılığı, Belge Yayınları, 1999, p. 223.
- ↑ Yusuf Besalel, Osmanlı ve Türk Yahudileri, Gözlem Kitabevi, 1999, p. 210.
- ↑ Rıfat N. Bali, Musa'nın Evlatları, Cumhuriyet'in Yurttaşları, İletişim Yayınları, 2001, p. 54.
- ↑ Javid (Cavid) Bey, Mehmed. Архів оригіналу за 16 июня 2021. Процитовано 8 квітня 2022.
- ↑ Dönme. In: Klaus Kreiser: Kleines Türkei-Lexikon. Beck, München 1992.
- ↑ Mehr als nur Totschweigen.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ Zorlu, Ilgaz. Evet Ben Selanikliyim (тур.) . İstanbul: Zvi Geyik, 2001. с. 272. ISBN 9799758516062.