Paul Camenisch
Paul Camenisch | |
---|---|
Narození | 7. listopadu 1893 Zürich, Švýcarsko |
Úmrtí | 13. února 1970 (ve věku 76 let) Basilej, Švýcarsko |
Povolání | malíř, architekt, ilustrátor |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
![](http://178.128.105.246/host-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/42/Paul_Camenisch-H%C3%B6rler_%281893%E2%80%931970%29_Architekt%2C_Zeichner_Maler._Friedhof_am_H%C3%B6rnli.jpg/220px-Paul_Camenisch-H%C3%B6rler_%281893%E2%80%931970%29_Architekt%2C_Zeichner_Maler._Friedhof_am_H%C3%B6rnli.jpg)
Paul Camenisch (7. listopadu 1893, Zürich, Švýcarsko – 13. února 1970, Basilej, Švýcarsko) byl švýcarský malíř, architekt a ilustrátor. Byl zakládajícím členem skupiny Rot-Blau. V roce 1937 byla jeho díla spolu s mnoha dalšími vystavena na výstavě Entartete Kunst v Mnichově.
Život a dílo
[editovat | editovat zdroj]V letech 1912 až 1916 studoval architekturu na Spolkové vysoké technické škole v Curychu u Karla Mosera. V letech 1916 až 1919 byl stavebním manažerem v Ostpreussenu, Dánsku a Berlíně. V letech 1919 až 1923 pracoval v různých architektonických firmách. V letech 1921 až 1924 maloval akvarely s fantazijní architektonickou krajinou. V roce 1923 se přestěhoval do kantonu Ticino, aby tam působil jako malíř. Od roku 1924 žil ve Villa Loverciano v obci Castel San Pietro. V roce 1924/25 založil expresionistickou uměleckou skupinu Rot-Blau s Albertem Müllerem a Hermannem Schererem, později také s Wernerem Neuhausem.[1] V roce 1926 se zastavil u Ernsta Ludwiga Kirchnera v Davosu.
Po smrti Scherera a Müllera došlo v roce 1928 ke znovuzaložení skupiny Rot-Blau , zvané také Rot-Blau II, s Hansem Stockerem, Coghufem (Ernst Stocker), Otto Staigerem, Charlesem Hindenlangem a Maxem Sulzbachnerem. V roce 1933 byl jedním ze spoluzakladatelů „Skupiny basilejských umělců 33“, v letech 1936 až 1952 byl jejím prezidentem a v roce 1953 z ní byl vyloučen.
Camenischova díla byla v roce 1937 očerněna na mnichovské výstavě Zvrhlé umění. Zpočátku se orientoval v barvě a formě na Kirchnera, na počátku 30. let se jeho styl od expresionismu odklonil.
Jeho dvě díla jsou ve sbírkách Museo Cantonale d'Arte v Luganu.[2]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Emil Szittya: Neue Tendenzen in der Schweizer Malerei. Mit Abbildungen von Camenisch, Coghuf, Hindenlang, Staiger, Stocker, Sulzbachner. Paris 1929?.
- Gruppe 33: Otto Abt, Walter Bodmer, Serge Brignoni, Paul Camenisch, Charles Hindenlang …. Hommage an Bénédict Remund, Hans R. Schiess, Max Sulzbachner zum 100. Geburtstag. Galerie Carzaniga + Ueker, Basel 2004. (Publikace k výstavě v Galerii Carzaniga + Ueker, od 24. června do 7. srpna 2004)
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Augusto Giacometti, Cuno Amiet, Paul Camenisch and Ernest Bieler in the Spotlight, ArtDaily.org, 20. května 2009. Retrieved 2012-03-02.
- ↑ Museo Cantonale d'Arte, Lugano: Paul Camenisch
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Paul Camenisch na Wikimedia Commons
- Galeria Carzinga Basel: Paul Camenisch
- Museo Cantonale d’Arte, Lugano: Paul Camenisch