Mani (vjerski učitelj)
![](http://178.128.105.246/host-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Mani.jpg/250px-Mani.jpg)
Mani (lat. Manes i Manichaeus) (Mardinu, Babilonija, 14. lipnja 216. – Gundeshapur, 26. veljače 277.), perzijski vjeroučitelj i osnivač maniheizma.
Podrijetlom je iz ugledne perzijske obitelji, a u mladosti je upoznao zoroastričke, budističke i kršćanske tekstove. Oko 240. godine počeo je propovijedati po sjeverozapadnoj Indiji vlastiti vjerski nauk, radikalni dualizam i asketizam, zamišljen kao sintezu velikih religija. Sebe je predstavljao kao posljednjeg proroka, nakon starozavjetnih proroka, Isusa, Bude i Zaratustre.
Pokušao je u Perzijskom Carstvu pod Šapurom I. (242. – 272.) proklamirati manihejstvo kao državnu religiju, no usprotivio mu se novi vladar Bahram I. (273. – 276.) koji je podupirao obnovu zoroastrizma. Zatvoren je i smaknut, a prema legendi mučen i razapet.[1]
- ↑ Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, str. 71.
- Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. XIII., Pro Leksis, Zagreb, 2007. ISBN 978-953-7224-13-4