Еріх Мюзам
Еріх Мюзам | ||||
---|---|---|---|---|
нім. Erich Mühsam нім. Erich Mühsam | ||||
![]() | ||||
Ім'я при народженні | нім. Erich Kurt Mühsam | |||
Народився | 6 квітня 1878[1][2][…] Берлін, Німецький Райх[1][4][5] | |||
Помер | 10 липня 1934[1][2][…] (56 років) Oranienburg concentration campd, Оранієнбурґ, Бранденбург, Німеччина[6][7] або Оранієнбурґ, Бранденбург, Німеччина[5] | |||
Поховання | Waldfriedhof Dahlemd | |||
Країна | ![]() | |||
Місце проживання | Берлін Мюнхен | |||
Діяльність | письменник, поет, журналіст, політик, редактор, редактор | |||
Alma mater | Катарінеум | |||
Мова творів | німецька | |||
Magnum opus | Liberating Society from the Stated і From Eisner to Levinéd | |||
Членство | Q112136841? | |||
Партія | Комуністична партія Німеччини | |||
Батько | Siegfried Muehsamd | |||
Брати, сестри | Charlotte Landau-Mühsamd[5] | |||
У шлюбі з | Zenzl Mühsamd[9][5] | |||
| ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
![]() |
Еріх Курт Мюзам (нім. Erich Kurt Mühsam; 6 квітня 1878, Берлін, Німеччина — 10 липня 1934, концтабір Оранієнбургу, провінція Бранденбург, Німеччина) — німецький поет і драматург, відомий представник богеми. Анархіст. Наприкінці Першої світової війни — один з провідних агітаторів Баварської Радянської республіки. Проте світову популярність він отримав вже в роки Веймарської республіки (1919-1933) як автор робіт, в яких він насміхався з Адольфа Гітлера і засуджував нацистів ще до їх приходу до влади у 1933 році.
- 1900 — залучений в групу «Нове суспільство» (Neu Gemeinschaft) під керівництвом Джуліуса і Генріха Хартів, де поєднувалася соціалістична філософія з теологією та проживанням в комунах. У «Новому суспільстві» Мюзам познайомився з Густавом Ландауером, що сильно вплинуло на його світогляд.
- 1904 — Мюзам залишив «Нове Суспільство» і тимчасово перемістився до комуни художників Монте Верита у місті Аскона (Швейцарія), де теж проповідували принципи вегетаріанства і комунізму. Тут була написана перша п'єса Мюзама Die Hochstapler («Шахраї»). Одночасно Еріх Мюзам починає співпрацювати з анархістськими журналами, у зв'язку з чим перебував під постійним поліцейським наглядом і піддавався арештам. Преса зображала його лиходієм, обвинуваченим в анархістських змовах і дрібних злочинах.
- 1911 — Мюзамом заснована газета «Каїн» («Kain»), яка проіснувала до 1914 року.
- 1914 — Після початку Першої світової війни Мюзам зайняв ультранаціоналістичні позиції. Однак до кінця 1914, під тиском знайомих анархістів, відмовився від підтримки війни і став лютим її противником проповідуючи акції прямої дії, в першу чергу страйку. Ці акції досягали успіху, реакцією влади стали масові арешти антивоєнних агітаторів.
- 1918 — В числі інших Мюзам був заарештований і ув'язнений в квітні 1918, звідки був звільнений вже в листопаді. 8 листопада 1918 року лідер незалежних соціалістів Баварії Курт Айснер домігся від мюнхенського гарнізону підтримки у проголошенні Баварської республіки. Найбільш помітними фігурами його кабінету були анархо-комуністичні і лівосоціалістичні інтелектуали — Густав Ландауэр, Ернст Толлер і Еріх Мюзам. Коли три міс��ці тому Курт Айснер був убитий монархістом, саме вони опинилися в уряді Баварської радянської республіки, проголошеної на початку квітня 1919 року. Через шість днів цей уряд було замінено суто комуністичним на чолі з Євгеном Левіне. Коли фрайкор і армія під командуванням Густава Шкарпетці придушили повстання і оволоділи Мюнхеном, Ландауер був убитий, а Мюзам заарештований і засуджений до п'ятнадцяти років в'язниці.
- 1920 — У в'язниці Мюзам завершує п'єсу «Юда» (1920) і велику кількість віршів. У 1923 р. ним написано вірш «Німецький республіканський гімн», в якому він нападає на судову систему Веймарської республіки. Його часто переводили до одиночної камери — за написання «підривних» віршів, за образу баварського міністра та за будь-які дрібні порушення тюремного режиму. За спробу привернути увагу тюремної адміністрації до того, що багато ув'язнених потребують психіатричного лікування, він був покараний семитижневою камерою-одиночкою. «Це дасть Мюзаму можливість вирішити, чи варто ставати лідером, захищаючи права інших ув'язнених», — резюмував тюремний запис.
- 1924 — звільнений із в'язниці за амністією (до речі з тієї ж амністії було звільнено організатора «пивного путчу» Адольфа Гітлера).
- 1928 — Ервін Піскатор поставив п'єсу Еріха Мюзама Staatsrason («Державні інтереси»), написану по слідам подій страти несправедливо засуджених американських анархістів Сакко і Ванцетті.
- 1930 — Мюзам закінчив останню свою п'єсу Alle Wetter, де закликав до революції як єдиного способу запобігти світовому фашизму.
- 1933 — У березні, негайно після підпалу рейхстагу на Мюзама, як і на інших лівих інтелектуалів, була організована облава. Друзі передбачили це і дістали йому квиток до Праги. Знайомий, за яким теж полювало гестапо, допомагав йому пакувати папери і книги.
![]() |
Очі його сяяли на бородатому обличчі. "Поїхав би ти, якби міг?" - спитав він друга і, почувши ствердну відповідь, тут же віддав йому квиток третього класу в Прагу. Молодий чоловік не задавав зайвих питань, похапцем спустився на вокзал з білетом, котрий був спасінням для життя Мюзама. Вранці Мюзама схопили штурмовики. Йому було 55. Більше він не вийшов на свободу.[10] | ![]() |
Наступні сімнадцять місяців його катували.
Спершу місцем ув'язнення був табір Зонненбург, потім Бранденбург і, нарешті, Ораниенбург. Під час свого перебування в Бранденбурзі Мюзам попросив дозвіл написати лист до дружини Ценцль. Йому зламали обидва великих пальця і потім, знущаючись, дали дозвіл.
У Ораниенбургском таборі гестапівці придумали витончену кару — вони знайшли шимпанзе, якого підсадили в камеру Мюзама, чекаючи, що та поб'є і покусає поета. Але мавпа, недавно втратила господаря, обняла Мюзама — два нещасних нескінченно одиноких істоти посеред цього кошмару знайшли тепло і підтримку один в одному. Ненадовго. Гестапівці витягли шимпанзе з камери і на очах Мюзама замучили на смерть. 9 липня 1934 року його викликали до канцелярії табору і сказали прямо: «Даємо тобі 48 годин, щоб покінчити з собою, але якщо ти не зробиш цього, ми візьмемося за тебе самі». На відміну від багатьох, які не витримали мук, Мюзам відмовився співпрацювати з катами. «Я не зроблю цю роботу, не стану власним катом, я надам це іншим», — сказав він товаришам по ув'язненню. Після закінчення терміну його забрали, назад він не повернувся. Понівечене тіло знайшли у зашморгу в туалеті, але професійно зав'язана петля видала вбивць.
У 1935 році фрау Мюзам (Зензл в колі друзів) після довгих сумнівів приїхала в Москву, передала Літературному інституту ім. Горького виключне право розпоряджатися рукописами чоловіка, організувала доставку рукописів з Праги до Москви. В 1949, посмертно, вийшла з друку автобіографія Еріха Мюзама «Імена і люди. Неполітичні спогади». Деякі твори Мюзама в 1925 р. були переведені на російську мову і видані в СРСР. В більш пізні роки кілька творів було опубліковано в журналі «Іноземна література».
- Земля в вогні, М., 1925
- Заклик. Вибрані вірші і розповіді, М., 1925
- Анархія [Архівовано 16 вересня 2020 у Wayback Machine.] (1912)
- Відозва до духу [Архівовано 15 серпня 2009 у Wayback Machine.]
- Роздуми про державу [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
- До природознавства виборця [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] 1907
- Смертовбивство [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] 1914
- Бисмарксизм [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] 1927
- Свобода як суспільний принцип [недоступне посилання] 1930
- Вся влада Радам [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] 1930
- ↑ а б в Deutsche Nationalbibliothek Record #118584758 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б в г Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б RKDartists
- ↑ Schumann T. B. Gleichermaßen in Literatencafes wie Arbeitervereinen zu Hause: Über Erich Mühsam (1878–1934) und seine „Bilder und Verse für Zenzl“ // Asphaltliteratur: 45 Aufsätze und Hinweise zu im Dritten Reich verfemten und verfolgten Autoren — West-Berlin: Verlag Klaus Guhl, 1983. — S. 162. — 3 с. — ISBN 978-3-88220-152-9
- ↑ а б в г д е ж Catalog of the German National Library
- ↑ Deutsche Biographie — München BSB, Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, 2001.
- ↑ https://kueko-berlin.de/2019/04/28/die-letzten-monate-des-erich-muehsam/
- ↑ а б в LIBRIS — 2012.
- ↑ Schumann T. B. Gleichermaßen in Literatencafes wie Arbeitervereinen zu Hause: Über Erich Mühsam (1878–1934) und seine „Bilder und Verse für Zenzl“ // Asphaltliteratur: 45 Aufsätze und Hinweise zu im Dritten Reich verfemten und verfolgten Autoren — West-Berlin: Verlag Klaus Guhl, 1983. — S. 164. — 3 с. — ISBN 978-3-88220-152-9
- ↑ Петро Межирицький Наодинці з катами