HMHS Britanik
HMHS Britanik (engl. (His Majesty's Hospital Ship) HMHS Britannic) je bio britanski putnički brod porinut 1914. godine. Britanik je pripadao Olimpik klasi u kojoj su još bili Titanik iz 1912. godine i RMS Olimpik iz 1911. Tokom svoje karijere služio je kao brod bolnica u Prvom svetskom ratu.
HMHS Britannik | |
---|---|
![]() Njegovog Veličanstva Bolnički brod (His Majesty's Hospital Ship HMHS) Britannik | |
Opšti podaci | |
Tip | okeanski brod |
Klasa | Olimpik |
Karijera | ![]() |
Kobilica postavljena | 30. novembar 1911 |
Porinut | 26. februar 1914 |
Završetak gradnje | 12. decembar 1915. |
Sudbina | Potonuo nakon udara u minu 21. novembra 1916. godine u blizini Kea u Egejskom moru |
Glavne karakteristike | |
Deplasman | 53,200 tona |
Dužina | 269.06 metara |
Širina | 28.7 metara |
Gaz | 10.5 metara |
Pogon |
|
Gorivo | Ugalj |
Snaga | Ukupno 50.000 ks (37.000 kW) |
Brzina |
|
Posada | 3309 osoba |
Britanik je trebalo u Grčkoj da pokupi 3000 ranjenih vojnika i da nastavi svoj put. 21. novembra 1916. godine kod ostrva Kea u Egejskom moru u Grčkoj Britanik je udario u minu ili ga je pogodio nemački torpedo i brod je potonuo. Britanik je potonuo za 55 minuta. Od 1065 putnika, 30 je nastradalo, a 1035 putnika je spašeno.
2000. godine napravljen je film o Britaniku pod imenom "Britanik".
Ovaj članak možda zahteva čišćenje i/ili prerađivanje kako bi se zadovoljili standardi kvaliteta Vikipedije. Problem: unutrašnje veze, jezik. |
Karakteristike
urediDimenzije Britanika bile su slične dimenzijama njenih sestrinskih brodova, ali su njegove dimenzije su izmenjene dok je još bio na početku izgradnje nakon katastrofe Titanika. Sa bruto tonažom od 48.158 tona on je premašio svoje blizance u smislu veličine deplasmana, ali to ga nije učinilo najvećim putničkim brodom u službi u to vreme; nemački SS Vaterland bio je znatno veći.
Brod je bio pokretan mešovitim pogonskim sistemom koji je već testiran na njegovim blizancima (Olimpiku i Titaniku): dve parne mašine sa 4 klipa, koje su okretala bočne trokrake propelere. Para koja je pokretala parne mašine, nakon izlaza iz parnih mašina ulazila u parnu turbinu niskog pritiska koja koja je pokretala srednji četvorokraki propeler. Britanik je mogao da dostigne brzinu od 23 čvora.
Nakon gubitka Titanika i naknadnih istraga, napravljeno je nekoliko izmena u dizajnu na preostalim brodovima olimpik klase. Sa Britanikom, ove promene su napravljene pre porinuća broda u vodu. Promene su uključivale povećanje širine broda za 0,61 m, kako bi se omogućio dvostruki trup duž mašinskih prostora i kotlarnica, te podizanje šest od 15 vodonepropusnih pregrada do palube "B". Pored toga, dodata je turbina veće snage od 13.000 kW (17.000 KS) umesto 12.000 kW (16.000 KS) u odnosi na prethodna dva broda. Centralni vodonepropusni prostori su poboljšani, što je omogućilo da brod ostane na površini sa šest potopljenih vodonepropusnih prostora.
Očiglednija spoljna promena bila je montaža velikih kranskih posuda, svaka napajana električnim motorom i sposobna da pokrene šest čamaca za spašavanje koji su bili uskladišteni na postajama; Brod je prvobitno bio osmišljen tako da ima osam garnitura, ali samo pet je bilo instalirano prije nego što je ušao u ratnu službu, s tim da je razlika napravljena sa brodovima koje su poriuti ručno upravljani rezervoari tipa Velin kao na Titaniku i Olimpiku.
Dodatni spasilački čamci mogli su biti postavljeni nadohvat ruke na krovu kuće na palubi, a portalni čamci mogli su doći do spasilačkih čamaca s druge strane broda, pod uslovom da nijedan od lijevaka nije ometala put. Ovaj dizajn je omogućio da se spuste svi čamci za spašavanje, čak i ako je brod razvio listu koja bi inače sprečavala da se čamci za spašavanje spuste sa strane nasuprot popisu. Nekoliko od tih čamaca bilo je postavljeno u korak sa levcima, porazivši tu svrhu. [8] Na brodu je bilo 55 camaca za spašavanje, koje su mogle nositi najmanje 75 osoba. Na taj način, 3600 ljudi moglo je da se nosi sa brodovima za spašavanje, što je više od maksimalnog broja ljudi koje bi brod mogao da nosi.
Potonuće
urediPo završetku pet uspešnih putovanja do Bliskoistočnog fronta i nazad u Veliku Britaniju prevozeći bolesne i ranjene, Britanic je 12. novembra 1916. otišao iz Sauthemptona za Lemnos u 14.23, svoj šesti put do Sredozemnog mora. [28] Britannik je prošao Gibraltar oko ponoći 15. novembra i stigao u Napulj ujutro 17. novembra, zbog uobičajene koalicije i zaustavljanja goriva, dovršavajući prvu fazu svoje misije. [40]
Oluja je zadržala brod u Napulju do nedelje popodne, kada je kapetan Čarli Batler odlučio da iskoristi kratku pauzu u vremenu i nastavi. More je ponovo poraslo baš kada je Britanik napustio luku. Do sledećeg jutra, oluje su se umirile i brod je prošao Messina bez problema. Rt Matapan je zaokružen u prvim satima 21. novembra. Ujutro, Britanik se punom brzinom zapalio u kanal Kea, između rta Sounion (najjužnija tačka Atike, prefektura koja uključuje Atinu ) i ostrva Kea. [40]
Na brodu je bilo 1.065 ljudi: 673 posade, 315 medicinskih korpusa Kraljevske vojske (RAMC) i 77 medicinskih sestara. [41]
Eksplozija
urediU 08:12 21. novembra 1916. godine, glasna eksplozija potresla je brod. [42] Uzrok, bilo da se radi o torpedu od neprijateljske podmornice ili mini, nije bio očigledan. Kasnije bi se otkrilo da su mine postavljene u kanalu Kea 21. oktobra 1916. od strane SM U-73 pod komandom Gustava Sießa. Reakcija u brodu bila je neposredna; doktori i medicinske sestre su odmah otišli na svoja radna mesta, ali nisu svi reagovali na isti način, kao i dalje, snaga eksplozije je bila manje osetljiva i mnogi su mislili da je brod pogodio manji brod. Kapetan Bartlet i glavni oficir Hjum su u to vreme bili na mostu i ozbiljnost situacije je uskoro bila vidljiva. [43] Eksplozija je bila na desnoj strani, između dva i tri. Sila eksplozije oštetila je vodonepropusnu pregradu između jednog i prednjeg . [42] Prva četiri vodonepropusna odeljka brzo su se punila vodom, [42] tunel kočnog čoveka koji je povezivao vatrogasne odaje na pramcu sa kotlarnicom šest bio je ozbiljno oštećen, a voda je tekla u tu kotlarnicu. [42]
Kapetan je naredio da se vodonepropusna vrata zatvore, poslao signal za pomoć i naredio posadi da pripremi čamce za spasavanje. [42] SOS signal je odmah poslan i primljen od strane nekoliko drugih brodova u tom području, među kojima su bili HMS Scourge i HMS Heroic, ali Britanik nije ništa čuo u odgovoru; nepoznata ni Bartletu ni brodskom operateru, sila prve eksplozije izazvala je prekidanje žice antene između brodskih jarbola kako bi pukla. To je značilo da, iako je brod i dalje mogao da šalje radio-difuziju, više ih nije mogla primati. [44]
Uz oštećena vodonepropusna vrata vatrogasnog tunela, vodonepropusna vrata između šest i pet kotlova nisu se dobro zatvorila. Voda je tekla dalje u kotlovnicu pet. Britannic je dostigla granicu poplavljivanja. Mogla je da ostane na površini (nepomično) sa svojih poplavljenih prvih šest nepropusnih odeljaka. Bilo je pet vodonepropusnih pregrada koje su se uzdizale sve do B palube. Te mere su preduzete nakon katastrofe Titanik (Titanik je mogao plutati sa poplavljenim prvim četiri odjeljka). Sledeća presudna pregrada između kotlovnica pet i četiri i njena vrata bila su neoštećena i trebalo je da garantuje opstanak broda. Uz prednje donje palube bilo je otvorenih otvora, koji su se za nekoliko minuta nakon eksplozije naginjali pod vodom. Medicinske sestre su otvorile većinu tih prozorskih otvora kako bi provetrale odeljenja, protiv trajnog naloga. Kako se brodski ugao povećao, voda je dostigla ovaj nivo i počela da ulazi unazad iz pregrade između kotlovnica pet i četiri. Sa više od šest preplavljenih pregrada, Britanik nije mogao da ostane na površini. Do 08:45, ugao je bio tako veliki da su čak i čamci sa port strane sada bili neupotrebljivi. U ovom trenutku, Kapetan je zaključio da je brzina kojom se Britanik potapala usporila, pa je zaustavio evakuaciju i naredio da se motori ponovo pokrenu u nadi da će i dalje moći da održi brod na površini. U 09:00 Kapetan je bio obavešten da se stopa poplava povećala zbog kretanja broda napred i da je poplava stigla do D-palube. Shvativši da sada nema nade da će na vrijeme stići do kopna, Kapetan je dao konačnu naredbu da zaustavi motore i zazvučao dva poslednja Naređenja, signal da napuste brod. Kako je voda već stigla do mosta, on i pomoćnik komandira Dike krenuli su na palubu i ušli u vodu do sklopivog čamca iz kojeg su nastavili da koordiniraju operacije spašavanja. [51]
Britannik se prevrnuo na desnu stranu, a dimnjaci su se srušili jedan po jedan, jer je brzo potonuo. Dok je krma bila van vode, pramac je već udario u dno mora, nanoseći mu veliku strukturalnu štetu, pre nego što je potpuno pao ispod talasa u 09:07. [50] Violet Džesop (koji je takođe bio jedan od preživelih sa Britanika - koji je bio na sestrinskom brodu Titaniku, a čak je bio i na Olimpiku, kada se sudario sa HMS Hokom) opisala je poslednje sekunde;
Malo je spustio krmu, zatim malo niže i još niže. Sve mašine na palubi pale su u more kao igračke. Njegova krma stajala je stotinama stopa u nebu sve dok se nije zadrhtao, nestao je u dubini, buka je odjeknula kroz vodu. Britanik je nestao sa površine.
Bilo je 09:07, samo 55 minuta nakon eksplozije. Britanik je bio najveći brod izgubljen u Prvom svetskom ratu.
Spašavanje putnika
urediU poređenju sa Titanikom, spašavanje putnika sa Britanika bilo je olakšano sa tri faktora: temperatura je bila viša (21 °C (70 °F) u poređenju sa −2 °C (28 °F) za Titanik ), više spasilačkih čamaca bili su dostupni (35 je lansirano i ostali na površini [56] u poređenju sa Titanikovim 20 [57]) i pomoć je bila bliža (stigla manje od dva sata nakon prvog poziva u pomoć u poređenju sa tri i po sata za Titanik . 58])
Prvi koji su stigli na scenu bili su ribari iz Kee na njihovom kavezu, koji su pokupili mnogo ljudi iz vode. [59] U 10:00, HMS Scourge je ugledao prve čamce za spasavanje i 10 minuta kasnije zaustavio i pokupio 339 preživjelih. Naoružani parobrod HMS Heroic stigao je nekoliko minuta ranije i pokupio 494. [60] Oko 150 ih je stiglo do Korissie, Kea, gdje su preživjeli doktori i medicinske sestre iz Britanaca pokušavali spasiti povrijeđene, koristeći pregače i komade za spašavanje. dressings. Mala neplodna obala služila je kao njihova operaciona sala.
Scourge i Heroic nisu imali prostor na palubi za više preživelih, i otišli su u Pirej signalizirajući prisustvo onih koji su ostali u Korissiji. HMS Fokhound je stigao u 11:45 i, nakon što je obrisao područje, usidren u maloj luci u 13:00, ponudio medicinsku pomoć i ukrcao preostale preživjele. [60] U 14:00 stigla je lagana krstarica HMS Foresight. Fokhound je otišao u Pirej u 14:15, dok je Foresight ostao da organizuje sahranu Kee od narednika Villiam Sharpea, koji je umro od povreda. Još dvojica su umrla na heroju i jedan na francuskom tegljaču Golijatu. Trojica su sahranjena sa vojnim počastima na Pirejskom mornaričkom i konzularnom groblju. Poslednji smrtnik je bio G. Honeicott, koji je umro u ruskoj bolnici u Pireju nedugo nakon sahrana.
Ukupno je preživelo 1035 ljudi. Trideset ljudi izgubilo je živote u katastrofi [61] ali samo je pet bilo sahranjeno; drugi nisu pronađeni i počašćeni na spomenima u Solunu ( Memorijal Mikra ) i Londonu. Još 38 muškaraca je povređeno (18 članova posade, 20 RAMC). Preživeli su smešteni u ratnim brodovima koji su bili usidreni u luci Pirej, dok su medicinske sestre i oficiri bili smešteni u odvojenim hotelima u Faleronu. Mnogi grčki građani i zvaničnici prisustvovali su sahranama. Preživjeli su poslani kući, a nekoliko ih je stiglo u Ujedinjeno Kraljevstvo prije Božića. [63]
Britanski istraživač Michail Michailakis otkrio je u novembru 2006. da je jedan od 45 neidentifikovanih grobnica na Novom britanskom groblju u gradu Hermoupolis na ostrvu Siros sadržao ostatke vojnika prikupljenog iz crkve Ag. Trias at Livadi (nekadašnje ime Korissia). Istoričar pomorstva Simon Mills kontaktirao je Komisiju za ratne grobove Commonvealtha. Daljim istraživanjem je utvrđeno da je taj vojnik bio Britanska žrtva i da su njegovi ostaci registrovani u oktobru 1919. kao pripadnik izvjesnog "kaplara Stevensa". Kada su posmrtni ostaci premešteni na novo groblje u Sirosu u junu 1921. godine, utvrđeno je da nema zapisa koji bi se odnosio na to ime sa gubitkom broda, a grobnica je registrovana kao neidentifikovana. Mills je pružio dokaze da ovaj čovek može biti narednik Sharpe, a slučaj je razmatrao Agencija za osoblje i veterane . [64] Podignut je novi nadgrobni kamen za Šarpa i CVGC je ažurirao svoju bazu podataka. [65]
Olupina
urediOlupina Britanika nalazi se na 37° 42'05N, 24° 17'02E na oko 120 m. Otkrio ga je francuski okeonaograf Žak Iv 1975. godine. Ova pozicija je oko 3 nautičke milje sjeverozapadno od Korissia (glavna luka otoka Kea), oko 6,75 nautičkih milja sjeverozapadno od službenog položaja koji je dao Admiralitet 1947. godine, ali veoma blizu pozicije koju je izvestio kapetan Bartlet u signalu za pomoć.
Džinovski brod leži na desnoj strani sa nagibom od oko 85 stepeni. Zona eksplozije ostaje skrivena i većina vidljivih oštećenja se nalazi u području prednjih teretnih skladišta, gdje se čini da je čitav odsječak bokova pričvršćen za ostatak trupa samo nekim palubnim pločama B- deck. Vrh pramca je jako deformisan. Prema dr. Robertu Balardu (koji je istraživao olupinu 1995. godine), ova šteta je nastala kada je pramac stigao do morskog dna prije nego što je linijski brod dugačak 269 m bio potpuno pod vodom. Dok je brod bio spreman da se prevrne na desnu stranu, pramac je počeo da se okreće i masivne sile su primenjene na trup, stvarajući velike pukotine na čeličnim pločama na najslabijem mestu, području koje je već oštećeno eksplozijom. Zbog ovog rotacionog pokreta, olupina trupa sada pokazuje u pravcu od 253 stepena, prema pravcu iz kojeg je brod plovio prije nego što je susreo svoju sudbinu.