Emil Schultheisz von Devecser
Emil Schultheisz von Devecser | |
---|---|
![]() | |
Velitel uherské zeměbrany v Prešpurku | |
Ve funkci: 1915 – 1918 | |
Předchůdce | Josef Čech |
Nástupce | Valerian Czaszny |
Velitel 54. pěší divize | |
Ve funkci: 1914 – 1915 | |
Předchůdce | nově zřízená funkce |
Nástupce | Siegmund Benigni |
Vojenská služba | |
Služba | ![]() |
Hodnost | generál pěchoty (1917), polní podmaršál (1913), generálmajor (1910) |
Ocenění | Leopoldův řád, Řád železné koruny |
Emil Schultheisz von Devecser (uváděn též jako Schultheiß) (18. července 1854 Devecser – 26. srpna 1920 Budapešť) byl rakousko-uherský generál. V c. k. armádě sloužil od roku 1872 a dvacet let strávil u posádky v Komárně. Později přešel k uherské zeměbraně, kde dosáhl hodnosti polního podmaršála. Za první světové války byl divizním velitelem na východní frontě (1914–1915), kvůli nemoci poté přešel na post velitele uherské zeměbrany v Prešpurku (1915–1918). V armádě dosáhl hodnosti generála pěchoty (1917), ještě před koncem války byl penzionován.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]Pocházel z Uher, byl synem lékaře Maximiliana Schultheisze (1825–1891). Základní vzdělání absvolvoval v Budapešti a Terstu, vojenskou průpravu získal v letech 1873–1875 na kadetní škole ve Štýrském Hradci. Do armády vstoupil již jako kadet v roce 1872 a dvacet let sloužil u 48. pěšího pluku v Komárně (1872–1893). Mezitím byl v roce 1876 povýšen na poručíka[1] a v roce 1878 se zúčastnil okupace Bosny a Hercegoviny. Dále postupoval v hodnostech (nadporučík 1881,[2] kapitán 1888[3]) a s 48. plukem byl později přeložen do Nagykanizse a Foči. Poté absolvoval kurz pro důstojníky a v hodnosti majora (1896) byl převelen k 10. pluku uherské zeměbrany v Miskolci. V roce 1900 byl povýšen na podplukovníka a u dalších jednotek uherské zeměbrany poté sloužil v Nitře, Kluži a Segedínu. V roce 1905 byl povýšen na plukovníka.[4]
V roce 1910 dosáhl hodnosti generálmajora[5] a stal se velitelem 45. pěší brigády uherské zeměbrany v Segedínu.[6] K datu 1. května 1913 byl povýšen do hodnosti polního podmaršála a převzal oblastní velitelství zeměbrany v Segedínu.[7] Již koncem roku 1913 si vzal ze zdravotních důvodů dovolenou a ke dni 1. dubna 1914 odešel do penze. Po začátku první světové války byl během mobilizace koncem července 1914 znovu povolán do aktivní služby a v čele jednotek segedínské zeměbrany se zapojil do bojů na východní frontě. Od října 1914 do února 1915 byl velitelem 54. pěší divize v Haliči.[8] Koncem roku 1914 v Bukovině onemocněl a z fronty byl odvolán. Vrátil se zpět do Uher a znovu byl velitelem jednotek zeměbrany v Segedínu (1915) a nakonec v Prešpurku (1915–1918).[9] K datu 20. listopadu 1917 dosáhl hodnosti titulárního generála pěchoty.[10] Ke dni 1. června 1918 byl znovu penzionován[11] a dožil v soukromí v Budapešti.
Jeho manželkou byla Margaret von Epstein (1870–1953), dcera vlivného a později zkrachovalého bankéře Gustava Epsteina.[12] Z manželství se narodili tři synové a jedna dcera.[13] V další generaci rodiny vynikl jeho vnuk Emil Schultheisz (1923–2014), významný maďarský lékař, vědec a dlouholetý ministr zdravotnictví (1974–1984).
Tituly a ocenění
[editovat | editovat zdroj]V roce 1912 byl povýšen do šlechtického stavu s predikátem Edler von Devecser odkazujícím na jeho rodiště. Během vojenské služby obdržel několik vyznamenání.[14]
Válečná medaile (1878)
Služební odznak pro důstojníky III. třídy (1897)
Jubilejní pamětní medaile (1898)
Řád železné koruny III. třídy (1906)
Vojenský jubilejní kříž (1908)
Služební odznak pro důstojníky II. třídy (1912)
Mobilizační kříž (1913)
rytířský kříž Leopoldova řádu s válečnou dekorací (1915)
Bronzová vojenská záslužná medaile s válečnou dekorací (1917)
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Kais. Königl. Militär Schematismus 1877; Vídeň, 1876; s. 319 dostupné online
- ↑ Kais. Königl. Militär Schematismus 1882; Vídeň, 1881; s. 208 dostupné online
- ↑ Schematismus für das Kaiserliche und Königliche Heer 1889; Vídeň, 1888; s. 212 dostupné online
- ↑ Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie für das Jahr 1905; Vídeň, 1905; s. 282 dostupné online
- ↑ Schematismus für das k.u.k. Heer 1911; Vídeň, 1910; s. 179 dostupné online
- ↑ Generale und Obersten 1912; Vídeň, 1912; s. 6 dostupné online
- ↑ Schematismus für das k.u.k. Heer 1914; Vídeň, 1914; s. 132 dostupné online
- ↑ Přehled velitelů divizí rakousko-uherské armády 1914–1918 na webu austro-hungarian army dostupné online
- ↑ Generale und Obersten (k.u.k. Heer) 1916; Vídeň, 1916; s. 14 dostupné online
- ↑ Přehled generálů rakousko-uherské armády 1890–1918 na webu austro-hungairian army dostupné online
- ↑ Služební postup Emila Schultheisze in: SCHMIDT-BRENTANO, Antonio: Die k. k. bzw. k. u. k. Generalität 1816–1918; Vídeň, 2007; s. 168 dostupné online
- ↑ VAVŘÍNEK, Karel: Almanach českých šlechtických a rytířských rodů 2019; Praha, 2013; s. 125 ISBN 978-80-905324-0-3
- ↑ Rodina Emila Schultheisze na webu geni.com dostupné online
- ↑ Přehled řádů a vyznamenání Emila Schultheisze in: Generale und Obersten (k.u.k. Heer 1917); Vídeň, 1917; s. 18 dostupné online
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- BALLA, Tibor: A Nagy Háború osztrák-magyar tábornokai; Národní kulturní fond, Budapešť, 2010; s. 286–287 (heslo Emil Schultheisz) ISBN 978-963-446-585-0 dostupné online (maďarsky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- Biografie Emila Schultheisze na webu Veszprém Megyei Életrajzi Lexikon dostupné online
- Rakousko-uherští generálové
- Rakousko-uherské osobnosti první světové války
- Uherští šlechtici
- Rakouští šlechtici
- Nositelé Řádu Leopoldova
- Nositelé Řádu železné koruny
- Nositelé Vojenské záslužné medaile (Rakousko)
- Nositelé Vojenského jubilejního kříže
- Nositelé Řádu červené orlice
- Narození 18. července
- Narození v roce 1854
- Úmrtí 26. srpna
- Úmrtí v roce 1920
- Úmrtí v Budapešti