Khevenhüllerové
Khevenhüllerové | |
---|---|
![]() | |
Země | ![]() |
Tituly | svobodní páni, říšská hrabata, knížata |
Zakladatel | Ulreich Chevenhuelaer |
Rok založení | 1330 |
Současná hlava | Bartholomäus Khevenhüller-Metsch (*1958) |
Větve rodu | Khevenhüller-Metschové |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Khevenhüllerové jsou šlechtický rod, jehož původ je znám od roku 1396, kdy měl své sídlo na zámku Landskron v Korutanech. V roce 1566 byli povýšeni do stavu svobodných pánů. V 16. století se rod rozdělil do dvou hlavních linií Khevenhüller-Frankenburg (od roku 1593 říšská hrabata) a Khevenhüller-Hochosterwitz (od roku 1725 říšská hrabata a roku 1763 jako knížata Khevenhüller-Metsch). Větev Khevenhüller-Frankenburg vymřela v roce 1812, v linii Khevenhüller-Metsch vlastnil rod od 18. století majetek v Čechách. Až do zániku monarchie zastávali Khevenhüllerové vysoké funkce v armádě, diplomacii a u dvora, uplatnili se také v regionální politice jednotlivých korunních zemí. Deset členů rodu získalo Řád zlatého rouna a od roku 1861 jim náleželo dědičné členství v rakouské panské sněmovně.
Historie
[editovat | editovat zdroj]Rod pochází z Kevenhüllu poblíž města Beilngries (klášter Eichstätt v dnešním Horním Bavorsku) a poprvé se zmiňuje 24. července 1330 v souvislosti s Ulreichem Chevenhuelaerem. Nepřerušená rodová linie v osobě Hanse Khevenhüllera, městského soudce Korutanech, dokumentovaným v roce 1396 († 1425), který byl také biskupem v Bambergu ve Federaunu.
Vzestup rodu Khevenhüllerů v Korutanech začal v roce 1525 jmenováním Kryštofa Khevenhüllera kapitánem hradu v Ortenburgu poblíž Spittal an der Drau. Kryštof se oženil s Alžbětou Mansdorferovou (Manndorffovou), dcerou bohatého měšťana. Toto manželství mu umožnilo získat řadu nemovitostí v Horních Korutanech, včetně hradu Sommeregg, Ortenburgu, železných dolů v Eisentrattenu poblíž Korutanského Gmündu a dalších nemovitostí, včetně zámků Aichelberg a Landskron. Kryštof Khevenhüller konvertoval k protestantismu.
Kryštofovi synové Jan (Hans), Mořic a Bartoloměj (Bartlmä) úspěšně ekonomicky i politicky pokračovali v otcových aktivitách. Hans 26 let byl vyslancem u španělského dvora ve službách římskoněmeckého císaře. V roce 1581 obdržel Jan od císaře Rudolfa II. zámek Kammer a panství Kogl (kde Khevenhüllerové později v roce 1750 vystavěli zámek Kogl) a Frankenburg (s hradem Frein), které byly spojeny do podoby „Frankenburské hrabství“. Jan byl jmenován také komorníkem a tajným radou a v roce 1587 byl povýšen na rytíře zlatého rouna. V roce 1593 byl povýšen na hraběte a po jeho smrti tento titul přešel na jeho bratra Bartoloměje (1539-1613).
Po obsazení Horního Rakouska Bavory v letech 1810–1816 prodali Khevenhüllerové panství Kogl a Frankenburg rodině Pausingerů a podrželi si pouze Kammer, a to až do roku 1904.
Bratranec tří bratrů, hejtman Jiří z Khevenhülleru, také přesvědčený protestant, koupil hrady Hochosterwitz a Wernberg (později doplněný o hrad Damtschach) a rozšířil je do dnešní podoby. Pro svou druhou manželku nechal postavit hrad Annabichl. Ve Villachu kolem roku 1570 postavil městský palác, takzvaný Venetianerhaus.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/27/Ritter_Ulrich_Khevenh%C3%BCller_und_Frau_Anna_geb._von_Kellerberg_painting.jpg/220px-Ritter_Ulrich_Khevenh%C3%BCller_und_Frau_Anna_geb._von_Kellerberg_painting.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/Khevenh%C3%BCller-Wappen_MK1903.jpg/220px-Khevenh%C3%BCller-Wappen_MK1903.jpg)
Protestantismus
[editovat | editovat zdroj]V době protireformace, kdy císař Ferdinand II. zrušil náboženskou svobodu protestantské šlechty, byly protestantské větve Khevenhüller nuceny vzdát se svých korutanských statků a v roce 1628 spolu s mnoha dalšími exulanty emigrovat do jiných zemí říše, většina z nich do evangelického svobodného říšského města Norimberka, kde Khevenhüllerové roku 1637 od jiného emigranta získali hrad Oberbürg.
Pavel Khevenhüller (1593–1655) během třicetileté války působil ve švédských službách. Protestatnští Khevenhüllerové navíc půjčili švédskému králi 70 000 švédských říšských tolarů na financování války. Po smrti Gustava Adolfa však švédský stát nebyl schopen půjčenou částku Khevenhüllerům splatit. Pavel Khevenhüller byl proto odškodněn panství Julita Gård v Södermanlandu, které rod vlastnil až do 19. století. Jeho pravnuk Mikuláš Ludvík hrabě z Zinzendorfu založil v roce 1727 Moravskou jednotu bratrskou.
Osobnosti rodu
[editovat | editovat zdroj]Khevenhüllerové
[editovat | editovat zdroj]- Oldřich Khevenhüller (* kolem 1430–1492), nejmladší syn Hanse II. Khevenhüllera
- Jiří svobodný pán z Khevenhülleru (1533–1587), hejtman Korutan
- Hans z Khevenhülleru-Frankenburg (1538–1606), císařský vyslanec ve Španělsku
- František Kryštof hrabě z Khevenhülleru-Frankenburg (1588–1650), císařský vyslanec ve Španělsku
- Pavel Khevenhüller (1593–1655), diplomat
- Zikmund Bedřich (1666–1742), hejtman Korutan, místodržitel Dolního Rakouska
- Ludvík Ondřej z Khevenhülleru (1683–1744), polní maršál
Khevenhüller-Metsch
[editovat | editovat zdroj]- Jan Josef (1706–1776), syn Zikmunda Bedřicha, nejvyšší hofmistr a nejvyšší komoří Marie Terezie, jméno Khevenhüller-Metsch 1751, kníže 1763
- Jan Zikmund (1732–1801), jeho syn, 2. kníže Khevenhüller-Metsch, diplomat; první sňatek: Marie Anna Zuzana kněžna Lichtenštejnská, dcera knížete Emanuela z Lichtenštejna, druhý sňatek: Marie Josefina Henrietta Barbora hraběnka von Strassoldo
- Karel Maria Josef Jan Baptista Clemens (1756��1823), jeho syn, 3. kníže Khevenhüller-Metsch; ∞ Tereza hraběnka z Morzinu
- František Maria Jan Josef Heřman (1762–1837), jeho bratr, 4. kníže Khevenhüller-Metsch; první sňatek: Marie Alžběta hraběnka z Kuefsteinu, druhý sňatek: Maria Josefa hraběnka z Abenspergu a Travna, třetí sňatek: Kristina hraběnka Zichyová von Zich a Vasonykeö
- František (1783–1867), c. k. polní zbrojmistr, velkopřevor Maltézského řádu v Českém království
- Richard Maria (1813–1877), 5. kníže Khevenhüller-Metsch, poslanec českého zemského sněmu, dědičný člen rakouské panské sněmovny; ∞ Antonie Marie hraběnka Lichnovská z Voštic, dcera knížete Eduarda
- Jan František Karel Eduard Josef (1839–1905), jeho syn, 6. kníže Khevenhüller-Metsch, poslanec českého zemského sněmu, dědičný člen rakouské panské sněmovny, starosta v Riegersburgu; ∞ Eduardina hraběnka z Clam-Gallasu, dcera Eduarda z Clam-Gallasu
- Rudolf (1844–1910), rakousko-uherský diplomat, velvyslanec v Belgii a Francii
- Alfred Khevenhüller (1852–1911), poslanec říšské rady
- Antonín Zikmund Josef Maria (1873–1945), jeho synovec, 7. kníže Khevenhüller-Metsch, starosta v Riegersburgu, dědičný člen rakouské panské sněmovny; ∞ Gabriela hraběnka z Mensdorff-Pouilly
Panství a majetky - galerie
[editovat | editovat zdroj]-
Palais Khevenhüller-Metsch, Vídeň
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Khevenhüller na německé Wikipedii.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Constantin von Wurzbach: Khevenhüller, das Fürsten- und Grafenhaus, Genealogie. In: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 11. Theil. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1864, S. 212–215 (digitalizováno).
- Constantin von Wurzbach: Khevenhüller, Ludwig Andreas Graf. In: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 11. Theil. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1864, S. 225–230 (digitalizováno).
- Bernhard Czerwenka: Die Khevenhüller. Wilhelm Braumüller, Wien 1867 (Standardwerk).
- Adam Wolf: Khevenhüller, von. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 15, Duncker & Humblot, Leipzig 1882, S. 705 f.
- Franz Müllner: Johann Carl Fürst Khevenhüller-Metsch, ein Kampfgefährte Kaiser Maximilians von Mexiko. In Maximilian von Mexiko 1832–1867. Verlag Enzenhofer, Wien 1974, S. 155.
- Kurt Peball: Khevenhüller. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 11, Duncker & Humblot, Berlin 1977, ISBN 3-428-00192-3, S. 569 (digitalizováno).
- Gerhard Seewann: Khevenhüller-Frankenburg, Grafen von. In: Biographisches Lexikon zur Geschichte Südosteuropas. Bd. 2. München 1976, S. 400 f.
- Wilhelm Neumann: Zur Frühgeschichte der Khevenhüller. In: Neues aus Alt-Villach: Jahrbücher des Stadtmuseums, 15 Jg. 1978, S. 61–84, und 16 Jg. 1979, S. 7–38.
- Karl Dinklage: Kärnten um 1620. Die Bilder der Khevenhüllerchronik. Edition Tusch, Wien 1980.
- Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. ISSN 0435-2408. Band VI, Band 91 der Gesamtreihe. C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 1987, S. 209–211.
- Ulrike Öttl: Die Familie Khevenhüller. In: Elisabeth Vavra (Hrsg.): Familie Ideal und Realität (Niederösterreichische Landesausstellung 1993). Berger, Horn 1993, S. 335–349 (Überblick)
- Peter Thaler, Von Kärnten nach Schweden: Die evangelischen Glaubensflüchtlinge der Familien Khevenhüller und Paul. Klagenfurt: Verlag des Kärntner Landesarchivs, 2010. ISBN 9783900531751
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Khevenhüllerové na Wikimedia Commons
- Rodokmen knížecí linie Khevenhüller-Metsch