Cse Ju
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/Chi_You.gif/220px-Chi_You.gif)
Cse Ju (kínaiul: 蚩尤; pinjin ( ) hangsúlyjelekkel: Chī Yóu) a neolitkorban létezett egykori „kilenc li” (csiu li ( ) 九黎) törzs vezére, törzsfője volt a mai Kína területén. A történeti források lázadó vezérként mutatják be, aki rátámadt a később Sárga Császár néven ismertté vált Hszüan-jüan ( )ra. Kettejük harca a kínai mitológia és a kínai történeti hagyomány egyik jelentős, sokat hivatkozott eseménye. A hagyomány Cse Ju ( )nak tulajdonítja jó néhány fegyver feltalálását is, kultusza a történelem során sokáig jelentős volt. A Dél-Kínában élő hmong nemzetiség hagyománya szerint Cse Ju ( ) egy bölcs király volt, akit ősüknek tekintenek.
Leírása
[szerkesztés]Személye
[szerkesztés]Cse Ju ( ) egyik legkorábbi említése az i. e. 100 körül összeállított A történetíró feljegyzései című műben bukkan fel. Ekkor még csak „kegyetlennek”, „ádáznak” (pao ( ) 暴) nevezik, de nyoma sincs annak, hogy valamiféle szörny lett volna,[1] A későbbi források legtöbbje azonban már egyértelműen kihangsúlyozza nem-emberi, szörnyeteg, fenevad jellegét. Az ugyancsak Han-kori Sárkányokkal és halakkal teli folyók albuma (Lung jü ho tu ( ) 《龍魚河圖》) című műben például ez olvasható:
„蚩尤兄弟八十一人,並獸身人語,銅頭鐵額,食砂石子,造五兵仗刀戟大弩,威振天下。
Cse Ju ( )nak nyolcvanegy fivére volt, s mindnek állatteste. Emberi nyelven beszéltek, bronz fejük és acél homlokuk volt, s kavicsokat köveket ettek. (Cse Ju ( )) készítette el az ötféle fegyvert, a szablyát, az alabárdot és a számszeríjat,[m 1] hogy rettenetet keltsen az égalattiban.[m 2][2]”
A forrás érdekessége, hogy nem csak Cse Ju ( ) szörnyjellegének leírását tartalmazza, hanem bizonyos fegyverek feltalálását is neki tulajdonítja. Az ilyetén kultúrhéroszi szerepe a hagyományban később általánossá vált.
A kb. 5. században íródott Meglepő dolgok leírása (Su ji csi ( ) 《述異記》) című gyűjtemény beszámolója szerint Cse Ju ( ) kinézete még bizarabb:
„蚩尤,人身牛蹄,四目六手。涿鹿間往往掘得髑髏如銅鐵,蚩尤骨也。
Cse Ju ( ) embertestű, bikapatájú (lény), akinek négy szeme és hat karja van. A Csolu ( )nál gyakorta kiásnak (a földből) acélkeménységű csontokat, amelyek Cse Ju ( ) csontjai.[2]”
A Szung ( )-kori Zene könyvében (Jüe su ( ) 《樂書》) az olvasható:
„蚩尤氏頭有角,與黃帝鬥,以角抵人。今冀州有樂名《蚩尤戲》,其民兩兩戴牛角而相抵。
Cse Ju ( ) népe a homlokán szarvakat viselt, s a Sárga Császárral vívott harca során felöklelte az embereket. Manapság Csicsou ( ) vidékén létezik egy »Cse Ju ( ) játék« elnevezésű szórakozás, melynek során két-két, a fejükön szarvakat viselő ember felökleli egymást.[2]”
A Cse Ju ( )ra vonatkozó tengernyi leírás, utalás és hivatkozás közül csak a legjellemzőbbek olvashatók itt. A forrásokból annyi világosan kiderül, hogy az egykori, feltehetően a újkőkorszak vége felé, a bronzkor elején (kb. 3. évezred közepe) élt idegen, barbár törzsfő alakja a történelemben, a mitologizáció során egyre jobban állati, zoomorf alakot öltött.
Egy Han-kori, az i. sz. 2. századból származó sír egyik reliefjén, amely Cse Ju ( )t ábrázolja, már félig emberként, félig állatként jelenik meg, párducfeje van, tigriskarma, a feje fölött pajzs, egyik kezében fejsze, a másikban kard, a bal lábával számszeríjon, a jobb lábával pedig bárdon tapos.[3]
Törzse
[szerkesztés]A legtöbb forrás egyetért abban, hogy Cse Ju ( ) az úgy nevezett „kilenc li” (csiu li ( ) 九黎) törzs vezére, törzsfője lehetett. Azonban a törzs etnikai hovatartozásának megállapítása nem könnyű, és azt a lehetőséget sem lehet kizárni, hogy egy etnikailag nem homogén közösségről lehetett szó.
A kb. az i. sz. 4. században íródott A fejedelemségek történetei című mű szerint Cse Ju ( ) li népe az ősi szan miao ( ) 三苗, vagy "három miao" néppel állt rokoni kapcsolatban. A Dél-Kínában élő hmong nép a mai napig Cse Ju ( )t tekinti az ősének. A hmongok a miao nép (miao zu (miao cu, ) 苗族) egyik alcsoportját alkotják.[4] A kínai tudós, Veng Tu-csien ( ) úgy véli, hogy mind a „kilenc li”, mind pedig a szan miao ( ) törzs a déli barbároknak tartott ősi man 蠻 néphez tartozhattak.[5] Olyan források is léteznek, melyek Cse Ju ( ) a keleti barbár tung-ji ( ) 東夷 nép tagjának tekintik.
Harca
[szerkesztés]Az egyik legkorábbi, de mindenképpen a legteljesebb beszámoló a lázadó Cse Ju ( ) harcáról a Sárga Császárral Sze-ma Csien ( ) művében, A történetíró feljegyzéseiben olvasható:
„軒轅之時,神農氏世衰。諸侯相侵伐,暴虐百姓,而神農氏弗能征。於是軒轅乃習用干戈,以征不享,諸侯咸來賓從。而蚩尤最為暴,莫能伐。炎帝欲侵陵諸侯,諸侯咸歸軒轅。軒轅乃修德振兵,治五氣,藝五種,撫萬民,度四方,教熊羆貔貅貙虎,以與炎帝戰於阪泉之野。三戰然後得其志。蚩尤作亂,不用帝命。於是黃帝乃徵師諸侯,與蚩尤戰於涿鹿之野,遂禽殺蚩尤。
Hszüan-jüan ( ) idején, Sen-nung ( ) hatalma hanyatlásnak indult. A fejedelmek sorra egymásra rontottak, kegyetlenül sanyargatták a népeket, csakhogy Sen-nung ( ) nem volt képes megfékezni őket. Így aztán Hszüan-jüan ( ) begyakorolta a fegyverek használatát, hogy megregulázza a rebelliseket. A fejedelmek eljöttek hozzá, és sorra behódoltak. Ám mind közül a legádázabb Cse Ju ( ) volt, akit senki sem volt képes legyűrni. Jen-ti ( ) le akarta igázni a fejedelmeket, épp ezért a fejedelmek megtértek Hszüan-jüan ( )hoz, aki az erényt ápolta, felfegyverkezett, az öt csi ( )vel kormányzott, az ötféle gabonát művelte, megbékéltette a népeket, s országa határait mind a négy égtáj felé kiterjesztette. Beidomíttatta a fekete és a barna medvéket, a pi-hsziu ( )-leopárdokat, a csu ( )-párducokat és a tigriseket, s ezek segítségével vívott meg Jen-ti ( )vel a Pancsüan ( ) pusztában, s három ütközetet követően célját meg is valósította. Cse Ju ( ) azonban fellázadt és nem volt hajlandó engedelmeskedni a császári parancsnak. Ezért aztán a Sárga Császár hadba hívta a fejedelmeket, s megütköztek Cse Ju ( )val a Csolu ( ) pusztában, ahol el is fogták és kivégezték őt.[6]”
Későbbi források további részleteket is tudni vélnek a legendás ütközetről. Az i. sz. 4-5. században összeállított Régi és mostani feljegyzések (Ku csin csu ( ) 《古今注》) arról tudósít, hogy a Sárga Császárnak tulajdonított egyik találmány is, a „délre mutató szekér” (cse nan csö ( ) 指南車)[m 3] megalkotását épp Cse Ju ( ) csodás képességének semlegesítése indokolta a Csolu ( )nál vívott csatában:
„黃帝與蚩尤戰於涿鹿之野,蚩尤作大霧,兵士皆迷。於是作指南車以示四方,遂擒蚩尤而即帝位。
A Sárga Császár megütközött Cse Ju ( )val a csolu ( )i pusztaságban. Cse Ju ( ) azonban hatalmas ködöt támasztott, amiben a katonák mind elvesztek. Ekkor (a Sárga Császár) elkészítette a délre mutató szekeret, amivel meg lehetett határozni a négy égtájat. Ezt követően elfogták Cse Ju ( )t, a császár pedig trónra lépett.[7]”
Az i. sz. 3. században íródott Széles körű beszámoló a dolgokról (Kuang po-vu cse ( ) 《廣博物誌》) nem csak a délre mutató szekér feltalálásról tesz említést, de a két fél által használt haderőnemet is megnevezi:
Olyan későbbi beszámolók is vannak, melyek szerint a Sárga Császár és Cse Ju ( ) hetvenkétszer vagy hetvenötször csaptak össze seregeikkel Csolu ( )nál, ami végül a Sárga Császár győzelmével zárult. A források zöme megemlíti a Cse Ju ( ) támasztotta ködöt, ami egyes forrásokban három napig tartott, más források szerint pedig 3 800 kínai mérföld (li 裏) kiterjedésű volt. Valamennyi forrás egyetért abban, hogy a harcot követően Cse Ju ( )t elfogták és kivégezték, esetenként azzal is találkozni, hogy a kivégzést lefejezés formájában hajtották végre.[8]
A Sárga Császárnak ez volt a második dicsőséges haditette. Az elsőt Jen ( ) császárral vívta a Pancsüan ( ) 阪泉 pusztában. Vannak olyan feljegyzések is, amelyek szerint Cse Ju ( ) Jen ( ) császár egyik vezére vagy leszármazottja volt, és bosszúból támadt a Sárga Császárra. Más változatok szerint Cse Ju ( ) előbb Jen ( ) császárt győzte le, majd a déli területek elfoglalását követően a Sárga Császár ellen fordult.[9]
Hatása
[szerkesztés]A történetíró feljegyzései szerint Csin Si Huang-ti ( ) a harc és a háború isteneként tekintett Cse Ju ( )ra. A Han-dinasztia megalapítója, Liu Pang ( ) 劉邦 (i. e. 256/247 – i. e. 195) pedig Cse Ju ( ) szentélyében mutatott be áldozatot, mielőtt harca indult volna Hsziang Jü ( ) 項羽 (i. e. 232–202) ellen.
A 18. században olyan elmélet is született, amely szerint az ókori szertartási bronzedények jellegzetes díszítőmotívuma, a szörnyfejet ábrázoló, úgy nevezett tao-tie ( ) maszk Cse Ju ( ) levágott fejét szimbolizálja. Erről tanúskodik a Csing ( )-dinasztia idején élt festő, Lo Ping ( ) 羅聘 (1733–1799) leírása is:
„A Sárga Császár megparancsolta a kíséretében lévőknek, hogy fejezzék le Cse Ju ( )t... Látva, hogy a feje elvált a testétől, a későbbi bölcsek ezt a képet a szertartási edényekre vésték, mintegy figyelmeztetés gyanánt azoknak, akik a hatalom és a gazdagság után sóvárognak.[10]”
Mindent összevetve elmondható, hogy Cse Ju ( ) kultusza Kína északi részén volt a legelterjedtebb, itt még az i. sz. 6. században is áldozatot mutattak be a tiszteletére. Az i. sz. első századokban Cse Ju ( ) ábrázolásait Csung Kuj ( )éhoz hasonlóan a gonosz szellemek elleni védekezésül használták. Cse Ju ( ) kapcsolatba hozható a vas elemével, neki tulajdonítják egyes fegyverek feltalálását. A középkorban azonban Cse Ju ( )t már egyértelműen lázadónak tekintették, aki az emberséges Sárga Császárra rontott. Alakját többször ábrázolták az irodalomban is, többek között a 13–14. századi színművekben.[11]
Megjegyzések
[szerkesztés]- ↑ Ez nyilvánvaló történelmi tévedés, hiszen Kínában a számszeríj (nu 弩) csak a Tavasz és ősz korszak vége felé, a Hadakozó fejedelemségek korának elején, kb. az i. e. 5-4. században jelent meg először. Lásd Du Wenyu 2007. 102. o.
- ↑ A hivatkozott műből származó eredeti szöveget a Zsi hszia csiu ven kao ( ) 《日下舊聞考》 című gyűjtemény tartalmazza. Itt olvasható számos további, Cse Ju ( )ra és a Sárga Császárra vonatkozó, és a továbbiakban idézett részlet is gondosan, forrás megjelöléssel összegyűjtve.
- ↑ A délre mutató szekér egy tájolásra használt mechanikus szerkezet volt, amely párhuzamosan létezett az iránytűvel. Az iránytűt azonban a kínaiak sokáig nem használták a közlekedés vagy a katonai tevékenység során. Később az iránytű kiszorította a délre mutató szekeret, így az egy ideig egyfajta uralkodói státuszszimbólum volt, majd pedig teljesen eltűnt. Csak a 20. században kísérelték meg újra a rekonstrukcióját. A délre mutató szekérre vonatkozó források egyike sem régebbi a Han-kornál (i. e. 206–220), így a megalkotása hitelt érdemlően aligha tulajdonítható a legendás Sárga Császárnak. Az első olyan személy, akinek jól dokumentált képességei és mérnöki teljesítménye alapján elképzelhető, hogy csakugyan megalkotta a délre mutató szekeret Csang Heng ( ) 張衡 (i. sz. 78–139) volt. Emellett ő az első szeizmoszkóp, a vízhajtásos éggömb és sok más egyéb mechanikus szerkezet feltalálója is. Lásd Needham 1965. 286–303. o.
- ↑ Ez nyilvánvaló történelmi tévedés, vagy csúsztatás, hiszen Kínában az első, régészetileg feltárt szekérmaradványok igaz, hogy kb. az i. e. 2. évezredből származnak, de a könnyűlovasság (csi ( ) 騎) megjelenése csak jóval későbbre, az i. e. 3-4. századra tehető. Lásd Du Wenyu 2007. 132. o.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Shi ji 1.
- ↑ a b c d Az eredeti szöveget lásd: Ri xia jiu wen kao (kínai nyelven). (Hozzáférés: 2014. május 22.)
- ↑ Kínai mitológia 1988 397. o.
- ↑ De la Cadena, Marisol. Starn, Orin. Wenner-Gren Foundation for Anthropological Research. [2007] (2007). Indigenous experience today. Berg Publishers, 2007. ISBN 978-1-84520-519-5. pg 239.
- ↑ Schein, Louisa. Minority rules: the Miao and the feminine in China's cultural politics. Duke University Press, 42. o. (2000). ISBN 978-0-8223-2444-7
- ↑ Az eredeti szöveg:Shiji (kínai nyelven). (Hozzáférés: 2014. április 19.)
- ↑ Az eredeti szöveg:Gu jin zhu (kínai nyelven). (Hozzáférés: 2014. május 22.)
- ↑ Ezeket a forrásokat lásd: Ri xia jiu wen kao (kínai nyelven). (Hozzáférés: 2014. május 22.)
- ↑ Kínai mitológia 1988 397. o.
- ↑ Wangheng Chen; Various;. Chinese Bronzes: Ferocious Beauty. Asiapac Books Pte Ltd, 62–63. o. (2001). ISBN 978-981-229-020-5
- ↑ Kínai mitológia 1988 397. o.
Irodalom
[szerkesztés]Magyarul
[szerkesztés]- ↑ Kínai mitológia 1988: „Kínai mitológia”. In Mitológiai enciklopédia II. kötet, 385-456. o. Fordította: Kalmár Éva. Budapest: Gondolat Kiadó, 1988. ISBN 963 282 028 2 II. kötet
- ↑ Vasziljev 1977: Vasziljev, L. Sz.: Kultuszok, vallások és hagyományok Kínában. Budapest: Gondolat Kiadó, 1977. ISBN 963 280 475 9
Idegen nyelven
[szerkesztés]- ↑ Du Wenyu 2007: Tu Ven-jü ( ) 杜文玉 (szerk.). Tu suo Csung-kuo ku-taj ping-csi jü ping-su ( ) 《图说中国古代兵器与兵书》 („A régi Kína fegyvereinek és katonai műveinek illusztrált története”). Si-csie tu-su csu-pan ( ) 世界图书出版, Hszi'an ( ) 西安, Peking ( ) 北京, Kuangcsou ( ) 广州, Sanghaj ( ) 上海 2007. ISBN 978-7-5062-8517-9
- ↑ Needham 1965: Joseph Needham. Science and Civilization in China: Volume 4, Physics and Physical Technology, Part 2: Mechanical Engineering. Cambridge: Cambridge University Press.
Kapcsolódó szócikkek
[szerkesztés]