Papež Siricij
Sveti Siricij Spoznavalec | |
---|---|
![]() Papež Siricij | |
Začetek papeževanja | 22. december 384 |
Konec papeževanja | 26. november 399 |
Predhodnik | Damaz I. |
Naslednik | Anastazij I. |
Nasprotnik | Ursin (366-391) |
Redovi | |
Položaj | 38. papež |
Osebni podatki | |
Rojstvo | 334[1] Rim |
Smrt | 27. november 399 Rim |
Pokopan | Prisciline katakombe, Rim |
Narodnost | Rimljan |
Starši | oče Tiburcij |
Svetništvo | |
God | 26. november |
Svetnik v | Anglikanska cerkev Pravoslavna cerkev Luteranci Rimokatoliška cerkev |
Kanonizacija | razglašalec Benedikt XIV. |
Catholic-hierarchy.org |
Siricij je bil rimski škof (papež) Rimskokatoliške cerkve od 22. december 384 do 26. november 399. * začetek 4. stoletja n. št. Rim (Italija, Rimsko cesarstvo); † 26. november 399 Rim (Italija, Rimsko cesarstvo).
Življenjepis
[uredi | uredi kodo]Težave s protipapežem
[uredi | uredi kodo]Že enajst dni po Damazovi smrti je bil izvoljen za papeža voditelj župnije Svete Pudencijane v Rimu[2], ugledni duhovnik (prezbiter) Siricij. Ursin je zopet poizkusil srećo; vendar Rimljani niso dovolili, da bi se stvari zapletle tako, kot ob izvolitvi njegovega predhodnika Damaza. Tokrat se je postavil na njegovo stran tudi cesar Valentinijan; v svojem pismu izraža veselje nad njegovo izvolitvijo in poveličuje njegovo pobožnost v dopisu Pinijanu z dne 25. februarja 385. Verjetno je hotel s tem dokončati vse spletke v Ursinovem taboru. Cesar je pozneje dokazal svojo naklonjenost z darovanjem sredstev za obnovo in povečanje bazilike svetega Pavla, da je dosegla skoraj današnjo veličino; papež Siricij je 390 posvetil Baziliko svetega Pavla v Rimu, imenovano tudi bazilika svetega Pavla zunaj obzidja. Požar 1823 je - razen prezbiterija z dragocenimi mozaiki - skoraj vse uničil; v naslednjih desetletjih pa so jo polagoma spet obnovili.[3]
Ursina so zopet izgnali iz Rima; tokrat je postal neapeljski škof, kjer je umrl okrog 391. [4]
Nova politična in cerkvena razdelitev
[uredi | uredi kodo]Nasilnež Maksim je dal Priscilijana, ki so ga nekateri dolžili herezije, umoriti. Tako ravnanje so med mnogimi drugimi javno obsodili skupaj s Siricijem tudi milanski škof Ambrož in tourski škof Martin.[4]
Cesar Teodozij je še zadnjič za kratko obdobje združil pod svojim žezlom celotno Rimsko cesarstvo od 392-395. Že 379 pa je Ilirik, ki je obsegal balkanske in podonavske dežele, razdelil po črti Kotor-Drina-Sava-Donava na vzhodni in zahodni Ilirik. Prvi je pripadel vzhodnemu, drugi zahodnemu rimskemu cesarstvu. Meja med njima je pomenila tudi mejo med latinsko in grško kulturo - in se je obdržala vse do današnjih dni. Novo razdelitev pa je rimski patriarhat upošteval toliko, da je za pokrajine vzhodnega Ilirika ustanovil poseben apostolski vikariat s sedežem v Solunu, ki je bil tesno povezan z Rimom, dokler ga ni 732 cesar Leon III. nasilno priključil carigrajskemu patriarhatu, ki pa takrat še ni bil pretrgal cerkvene povezave z Rimom. [5]
Siricij je doživel, da je Teodozij, ki je postal edini vladar v celotnem cesarstvu, prepovedal poganske žrtve, obiskovanje poganskih templjev ter odložil naslov „Pontifex Maximus”, ki ga je takoj prevzel papež.[4]
Vse to je bilo v Ambroževem in zahodnjaškem prepričanju – v nasprotju z vzhodnjaškim gledanjem, po katerem je cesar imel absolutno oblast ne le v državi, ampak tudi v Cerkvi – da „cesar ni nad Cerkvijo, ampak v Cerkvi”.
Papeški dekretali
[uredi | uredi kodo]Hispanski škof Himerij iz Taragone je že Damazu poslal 14 vprašanj v zvezi s cerkveno disciplino; ker je on umrl, je v zvezi s tem njegov naslednik papež Siricij napisal kot odgovor 10. februarja 385 papeške dekretale; to so prvi dekretali, ki so ohranjeni v celoti. Naslednje leto, 6. januarja 386, je sklical sinodo osemdesetih škofov v Rimu; svoje in sinodalne odloke [6] je - v svesti si svoje vrhovne oblasti v Cerkvi - kot obvezne sporočil ne le Himeriju v Španijo, ampak mu je naročil, naj jih pošlje naprej škofom Galije in Afrike:
- arijanci, ki se vrnejo v katoliško Cerkev, ne smejo biti ponovno krščeni;
- slovesno krščevanje odraslih se sme opravljati samo o veliki noči in na binkošti;
- spokorno prakso je treba omiliti;
- škofje, duhovniki in diakoni morajo biti preizkušeni v kreposti, živeti v celibatu ter biti stari vsaj 30 let. Duhovniki in diakoni, ki so že poročeni, pa naj se vzdržijo zakonskih dejanj;
- nikogar ni mogoče posvetili za škofa brez soglasja apostolskega sedeža.[7]
Njegov pontifikat je zaznamovala tudi obsodba in izobčenje meniha Jovinijana, ki je trdil, da je Marija izgubila devištvo s porodom Jezusa in da sta z Jožefom po Jezusovem rojstvu imela še druge otroke.[8]
Določbe
[uredi | uredi kodo]Dosedanji papeži so razlagali verski in nravni nauk ter pisali pisma – podobno kot drugi škofje – bolj v obliki zasebnih prošenj s poučevanjem, grožnjo in tolažbo. Pri Siriciju pa opažamo kar naenkrat čisto nov slog: uradni slog cesarskih odlokov, ki v zahtevni obliki trdo izreka ukaze ali prepovedi, ne da bi razloge pojasnjeval.[9]
Smrt in češčenje
[uredi | uredi kodo]Papež Siricij je umrl 26. novembra 399 v Rimu.
Pokopan je v baziliki svetega Silvestra v bližini Priscilinega pokopališča na Via Salaria v Rimu. [12]
V Rimski martirologij, v seznam svetnikov, ga je vpisal Benedikt XIV. [13]
Ocena
[uredi | uredi kodo]- Spoznavalec papež Siricij je v petnajstih letih vodenja Petrove dediščine veliko napravil v prid papeškega ugleda in okrepitve cerkvene discipline.
- Nekateri menijo, da ni rimski škof Siricij prvi, ki se je imenoval papež in da ni prvi, ki je nosil naziv Pontifex maximus [15].
Viri
[uredi | uredi kodo]- B. Bangha: Katolikus lexikon I-IV, A magyar kultúra kiadása, Budapest 1931–1933.
- M. Benedik: Papeži od Petra do Janeza Pavla II., Mohorjeva družba Celje 1989.
- F. Chobot: A pápák története. Pátria, Rákospalota 1909.
- A. Ender: Die Geschichte der Katholischen Kirche, Denziger, Einsiedeln-Waldshut-Köln (Denziger Brothers NewYork-Cincinnati-Chicago) 1900.
- A. Franzen: Pregled povijesti Crkve, Kršćanska sadašnjost – Glas koncila, Zagreb 1970. (po: Kleine Kirchengeschichte, Herder-Bücherei Bd. 237/238. Freiburg i. B. 1968 (2. izdaja).
- Gy. Goyau: A pápaság egyetemes története. (Francziából fordította Kubínyi Viktor), Kubínyi Viktor Budapest 1900.
- Leto svetnikov I-IV (M. Miklavčič in J. Dolenc), Zadruga katoliških duhovnikov v Ljubljani (1968-1973).
- Lexikon für Theologie und Kirche I-X, 2. Auflage, Herder, Freiburg im Breisgau 1930-1938.
- J. Marx: Lehrbuch der Kirchengeschichte, 8. Auflage, G.m.b.H., Trier 1922.
- A. Schütz: Szentek élete az év minden napjára I-IV, Szent István-Társulat, Budapest 1932–1933.
- F. X. Seppelt –K. Löffler: Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart. Josef Kösel&Friedrich Pustet, München 1933.
- M. Vogel: Szentek élete I (Prevedel v madžarščino in priredil A. Karl). Szent István társulat, Budapest (pred) 1900.
- M. Vogel: Szentek élete II, (Prevedel v madžarščino A. Karl). Wajdits Nándor, Budapest (pred) 1900.
Opombe
[uredi | uredi kodo]- ↑ Record #100337740 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ titulus S. Pudentiana
- ↑ »Pope Siricius«. Answers.com. Pridobljeno 31. januarja 2012.
- ↑ 4,0 4,1 4,2 F. Chobot. A pápák története . str. 64.
- ↑ M. Benedik. Papeži od Petra do Janeza Pavla II.. str. 46.
- ↑ latinski jezik|latinsko]]: decretalia constituta
- ↑ »St. Siricius«. Defending the Faith. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 6. avgusta 2011. Pridobljeno 31. januarja 2012.
- ↑ »Catholic Saints: St. Siricius, Pope and Martyr«. Answers.com. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 25. aprila 2013. Pridobljeno 31. januarja 2012.
- ↑ F. X. Seppelt –K. Löffler. Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart . str. 24.
- ↑ latinsko: papa, kar pomeni oče
- ↑ latinsko: Pontifex maximus, kar pomeni „veliki duhovnik” oziroma „najvišji duhovnik”
- ↑ »Pope Siricius«. Oxford Dictionary of Popes. Pridobljeno 31. januarja 2012.
- ↑ »Pope St. Siricius«. Catholic Encyclopedia New Advent. Pridobljeno 31. januarja 2012.
- ↑ A. Schütz. Szentek élete az év minden napjára IV. str. 263.
- ↑ Najvišji duhovnik oziroma Veliki duhovnik
Glej tudi
[uredi | uredi kodo]Zunanje povezave
[uredi | uredi kodo]- Liber Pontificalis (angleško).
- Storia Ecclesiastica di Giovanni Bosco (italijansko).
- Migne: Opera omnia – Patrologia Latina PL (latinsko).
- Emanuelis a Schelstrate Ecclesia Africana sub primate Carthaginiensi * Po avtorjih Emmanuel Schelstrate (latinsko).
- Mitra images: Images of Pope Siricius[mrtva povezava]
- Answers-com: Pope Siricius
- Oxford Dictionary of Popes: Pope Siricius
- Catholic Saints: St. Siricius, Pope and Martyr Arhivirano 2013-04-25 na Wayback Machine.
- Encyclopaedia Britannica: Saint Siricius
- About-com: Biography of Pope Siricius
- Defending the Faith: St. Siricius Arhivirano 2011-08-06 na Wayback Machine.
Nazivi Rimskokatoliške cerkve | ||
---|---|---|
Predhodnik: Damaz I. |
Rimski škof Papež 384–399 |
Naslednik: Anastazij |